КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 754/7192/23                                                                      Головуючий в суді І інстанції Вінтоняк Р.Я.
Провадження № 33/824/4297/2023                                                     Головуючий у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
23 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності -  ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Мєшальнікова О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Мєшальнікова Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 14 серпня 2023 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця Національної гвардії України в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статі 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, а також стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 536,80 грн.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 20 травня 2023 року о 21 год. 40 хв. в м. Києві по вул. Кубанської України, 21-А керував транспортним засобом «DAEWOOLANOS», державний номерний знак НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога в медичному закладі, висновок № 002405, результат огляду становив 1,74 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На вказане судове рішення 23 серпня 2023 року захисником ОСОБА_1 - адвокатом Мєшальніковим О.В. подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання постанову суду скасувати та закрити провадження в справі у зв`язку із відсутністю в діях  ОСОБА_1 події і складу зазначеного адміністративного правопорушення з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказано про те, що під час керування автомобілем ОСОБА_1 не був в стані алкогольного сп`яніння. Після конфлікту із сім`єю ОСОБА_2 біля будинку ОСОБА_1 пішов до магазину, купив алкогольні напої і вживав їх у дворі будинку на лавочці. Показаннями свідків не може доводитись керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.
Суд першої інстанції незаконно самостійно перебирав на себе «функції обвинувачення» і відшукував докази вини ОСОБА_1 , винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ. Натомість суд не обмежився дослідженням матеріалів справи, які надало ВАП УПП в м. Києві, а за власною ініціативою викликав та допитав свідка сторони обвинувачення, зокрема, свідка ОСОБА_3 . При цьому, фактично на показаннях цього свідка і ґрунтується обвинувальне рішення суду. Допитаний в суді свідок ОСОБА_3 надав інші показання, ніж ті пояснення, які він зазначав письмово. Таким чином, районний суд допустив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з небезсторонністю суду з огляду на відсутність сторони обвинувачення під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Крім того, вказані показання свідка ОСОБА_3 не підтверджують того факту, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння саме на момент керування автомобілем о 20 год. 40 хв. Свідок вказував, що ОСОБА_1 нібито поводив себе неадекватно, але відео з нагрудної камери поліцейського спростовує показання свідка щодо неадекватного стану ОСОБА_1 , бо в такому саме стані (нібито неадекватному) були і самі свідки, бо емоційно висказувались з приводу конфлікту, що між ними відбувся. Вказане свідчить про упередженість свідка та невідповідність його показань дійсній обстановці.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Мєшальніков О.В. підтримали апеляційну скаргу, наполягаючи на тому, що у суду не було підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки сам факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння без доведення факту керування автомобілем саме у такому стані - не містить об`єктивної сторони складу вказаного правопорушення.
ОСОБА_1 пояснив, що він як військовослужбовець перебував на ротації. 20 травня 2023 року зустрівся зі своїм однокласником ОСОБА_4 і вирішили поспілкуватись. Вони удвох на автомобілі заїхали у двір будинку ОСОБА_4 з метою запаркувати автомобіль. Будинок, в якому проживає ОСОБА_1 , знаходиться навпроти будинку, в якому проживає ОСОБА_4 . Заїжджаючи у двір, зустріли іншу однокласницю ОСОБА_6 з її чоловіком, прізвища якого ОСОБА_1 не знає, які йшли по проїзній частині. У ОСОБА_1 з ними склались неприязні відносини, оскільки вони раніше були сусідами, він їх різко об`їхав, що їм не сподобалось, вони почали обурюватись.
Припаркувавши автомобіль, ОСОБА_1 заніс додому ключі від автомобіля і документи, взяв стаканчики і вийшов у двір будинку, де на лавочці почав вживати з ОСОБА_4 алкогольні напої. В цей час до нього підійшов чоловік ОСОБА_7 і між ними почалась бійка. ОСОБА_2 викликала поліцію. ОСОБА_1 в судовому зсіданні наполягав на тому, що він не був в стані алкогольного сп`яніння під час керування автомобілем, алкоголь вживав вже після того, як поставив автомобіль на стоянку, про що свідчить відсутність у нього ключів та документів, що встановили працівники поліції. Між керуванням автомобілем та приїздом поліції минуло близько години.
Захисник Мєшальніков О.В. пояснив суду, що на момент керування автомобілем ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, припаркував автомобіль біля багатоквартирного будинку, у якому проживає, і вже потім почав вживати алкоголь з товаришем ОСОБА_4 , перебуваючи на лавочці у дворі. Письмові матеріали справи не містять беззаперечних доказів на підтвердження перебування в стані алкогольного сп`яніння саме на момент керування автомобілем; письмові пояснення свідків є суперечливими; свідки перебували з ним у неприязних стосунках, у них виник конфлікт, бійка, тому свідки були упередженими відносно ОСОБА_1 та оговорили його щодо перебування у стані алкогольного сп`яніння саме на момент керування автомобілем. При цьому, допитаний свідок ОСОБА_4 пояснив, що їхав в автомобілі разом з ОСОБА_1 , який не був у стані алкогольного сп`яніння на момент керування.
Розписка ОСОБА_8 про отримання на зберігання транспортного засобу та зобов`язання не передавати керування транспортним засобом ОСОБА_1 не є доказом на підтвердження його вини, оскільки складена на вимогу поліцейського, яким було безпідставно відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, бо по-перше, він ним і не керував; по-друге, це лише позиція патрульного щодо відсторонення його від керування, враховуючи, що патрульний формально склав цю довідку з метою підтвердження своєї позиції щодо нібито керування ОСОБА_1 автомобілем; по-третє, патрульні склали цю розписку без вольової дії (без участі) ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовуючи до правопорушника адміністративне стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що факт правопорушення підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення від 20 травня 2023 року; висновком № 002405 Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведеного 20 травня 2023 року о 23 год. 15 хв., згідно якого ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; поясненнями свідка ОСОБА_3 , письмовими поясненнями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; направленням ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння; розпискою ОСОБА_8 про відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем; відеозаписом нагрудної камери інспектора патрульної поліції, на якому зафіксовано процедуру оформлення матеріалів справи відносно ОСОБА_1 .
Проте апеляційний суд не може в повній мірі погодитися з такими висновками місцевого суду з наступних міркувань.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису,   які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.
Стаття 62 Конституції України передбачає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає настання відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Визначення терміну «керування транспортним засобом» наведене в п. 27 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функції водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
В п. 38 постанови Верховного Суду від 20 лютого 2019 року (справа № 404/4467/16-а, провадження № 2-а/811/3/17) зазначено, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».
Таким чином, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУАП суду треба беззаперечно встановити перебування особи у стані алкогольного сп`яніння саме в момент керування автомобілем.
В основу своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції поклав пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які відбирались працівниками поліції, проте належної оцінки цим доказам не надав та заперечення сторони захисту у клопотанні про закриття провадження у справі щодо обставин, викладених у протоколі, не спростував.
Як вбачається із письмових пояснень свідка ОСОБА_11 , які він давав працівникам поліції, приблизно о 20 год. 40 хв. 20 травня 2023 року він бачив як водій транспортного засобу із д.н.з. НОМЕР_2 керував з ознаками алкогольного сп`яніння. Однак, із цих пояснень не вбачається, як свідок встановив наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, чи спілкувався він з ним одразу, коли ОСОБА_1 вийшов з автомобіля, чи міг він встановити ознаки алкогольного сп`яніння і які це ознаки.
Разом із тим, викликаний та допитаний за власною ініціативою суду першої інстанції свідок ОСОБА_3 пояснив, що 20 травня 2023 року у вечірній час перебував у дворі, приблизно о 21 год. 40 хв., він бачив як у дворі будинку рухався автомобіль «DAEWOO LANOS», номерний знак НОМЕР_2 . Даний автомобіль рухався швидко, створював загрозу пішоходам, які розбігались перед ним, з одним із пішоходів у водія автомобіля виник конфлікт, який переріс у бійку, після чого ОСОБА_3 викликав поліцію. По приїзду на місце виклику екіпажу патрульної поліції його / ОСОБА_3 / викликали для оформлення матеріалів справи. Водій автомобіля ОСОБА_1 перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння (був відчутний запах алкоголю з порожнини рота), поводив себе неадекватно, в ході оформлення матеріалів працівники патрульної поліції забрали водія до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Однак, вказані пояснення свідка ОСОБА_3 не підтверджують того факту, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння саме на момент керування автомобілем.
На відео з боді-камер поліцейських вбачається, що ОСОБА_3 пояснював, що він був свідком бійки, яка відбувалась між ОСОБА_1 та невстановленою особою біля під`їзду будинку. Також ОСОБА_3 . ОСОБА_1 пояснював, що йому зробили зауваження за те, що він їздить за кермом у нетверезому стані. Однак, із цього відео не вбачається, чи був безпосередньо ОСОБА_3 свідком керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, чи про це йому відомо зі слів ОСОБА_10 . Також із відео вбачається, що поліцію викликала саме ОСОБА_10 , а не свідок ОСОБА_3 , як він про це пояснив в суді першої інстанції.
При цьому, допитаний за клопотанням сторони захисту в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_4 , який також був на місці події, що вбачається з відео нагрудної камери поліцейського, зокрема, ОСОБА_10 , яка викликала поліцейських, сказала поліцейським, що з ОСОБА_1 був ще один чоловік в автомобілі. Також про те, що свідок ОСОБА_4 був в автомобілі ОСОБА_1 , а потім разом із ОСОБА_1 побитий невстановленою особою, заявляв ОСОБА_1 поліцейським, знаходячись з ними у патрульному автомобілі, при цьому називаючи прізвище та ім`я свідка.
Так, свідок ОСОБА_4 пояснив, що 20 травня 2023 приблизно о 20 год. 00 хв. вони з ОСОБА_1 домовилися зустрітися та поїхали до магазину купити алкогольні напої. Після чого, поїхали у двір багатоповерхового будинку на парковку, щоб залишити автомобіль. ОСОБА_1 керував автомобілем у тверезому стані, алкоголь не вживав. Коли вони їхали, то на дорозі у дворі назустріч їм йшла однокласниця ОСОБА_12 , з якою він та ОСОБА_1 у неприязних стосунках. Вона йшла разом зі своїм знайомим по дорозі і заважала руху автомобіля, ОСОБА_1 об`їхав їх, вони злякалися та почали кричати нецензурною лайкою. ОСОБА_1 поставив автомобіль на парковку біля будинку та пішов в квартиру, щоб залишити документи та ключі від автомобіля, та взяти стакани для алкоголю. Після чого на лавочці він та ОСОБА_1 випили алкоголь. ОСОБА_4 ненадовго відлучився до своєї  квартири, яка знаходиться на першому поверсі, а коли повернувся, то побачив, що ОСОБА_1 лежить на землі, а на його обличчі були сліди побиття, які спричинив знайомий чоловік ОСОБА_7 . ОСОБА_4 намагався розтягнути їх, залагодити конфлікт. Потім ОСОБА_4 в обличчя та по тулубу вдарив знайомий чоловік ОСОБА_7 , внаслідок чого ОСОБА_4 був зламаний ніс, після чого він пішов додому. З вікна він бачив, що приїхали працівники поліції, затримали ОСОБА_1 , посадили в автомобіль та поїхали, але він не виходив, оскільки був побитий і його не кликали. Через декілька тижнів йому подзвонив ОСОБА_1 та сказав, що на нього склали протокол за водіння автомобіля в стані алкогольного сп`яніння і попросив прийти до суду та розказати події того вечора. Стверджує, що ОСОБА_1 керував автомобілем у тверезому стані, а алкогольні напої вони вживали пізніше. І ОСОБА_12 зі своїм чоловіком підійшла вже пізніше до під`їзду, де сталась бійка. Коли вони їхали в автомобілі, то не зупинялись біля ОСОБА_7 , з нею не спілкувались, отже вона не могла встановити будь-які ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 .
Таким чином, пояснення свідка ОСОБА_4 та самого ОСОБА_1 спростовують пояснення свідка ОСОБА_3 щодо перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння саме на момент керування автомобілем.
Крім того, письмові пояснення ОСОБА_9 , яка вказала, що о 21 год. 30 хв. вона бачила як водій транспортного засобу, н/з НОМЕР_2 , керував з ознаками алкогольного сп`яніння, - не є належними та допустимими доказами, оскільки цей свідок не могла встановити, що водій, який керував вказаним автомобілем, знаходився у той момент у стані алкогольного сп`яніння.
В письмових поясненнях свідка ОСОБА_10 вказано, що вона о 21 год. 50 хв. бачила як водій транспортного засобу, н/з НОМЕР_2 , керував ним з ознаками алкогольного сп`яніння, майже збив її чоловіка, закрив автомобіль та пішов. Разом з тим, свідок не могла встановити, що в той момент водій був у стані алкогольного сп`яніння.
Відтак, вищевказані пояснення не можуть бути підтвердженням перебування особи у стані алкогольного сп`яніння саме на момент керування транспортним засобом.
Крім того, як слушно зазначив захисник в апеляційній скарзі, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.
Суд першої інстанції допитав свідка сторони обвинувачення, зокрема, свідка ОСОБА_3 . При цьому, фактично на показаннях цього свідка і ґрунтується оскаржувана постанова. Більш того, допитаний в суді свідок ОСОБА_3 надав інші показання, ніж ті пояснення, які він надавав письмово.
Отже, суд першої інстанції допустив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з небезсторонністю суду з огляду на відсутність сторони обвинувачення під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Так, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 06 жовтня 2022 року (заява № 13063/18) у справі «Бантиш та інші проти України» констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція, ЄКПЛ) у зв`язку з небезсторонністю суду з огляду на відсутність сторони обвинувачення під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_13 до адміністративної відповідальності. Цим же рішенням ЄСПЛ присудив заявнику відшкодування моральної шкоди, а також компенсацію судових та інших витрат у сумі 900 євро.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду по справі № 208/712/19 у постанові від 30 серпня 2023 року, зазначивши наступне:
«14. Пунктом першим статті 6 ЄКПЛ кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відтак безсторонність суду, зміст якої полягає у відсутності упередженості або необ`єктивності, є однією з гарантій, покликаних забезпечити загальну справедливість судового провадження. Дотримання її відповідно до усталеної практики ЄСПЛ встановлюється за двома критеріями: суб`єктивним та об`єктивним.
15. Безсторонність за суб`єктивним критерієм означає, що суддя не виявляв особистої упередженості або зацікавленості у результатах розгляду справи. Особиста безсторонність презюмується доти, доки з урахуванням поведінки та/або особистих переконань конкретного судді не буде доведено протилежного.
20. За практикою ЄСПЛ провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП, з огляду на суворість передбачених санкцією цієї статті стягнень у виді штрафу і позбавлення права керування транспортними засобами, їх каральну і профілактичну мету, у розумінні Конвенції вважається «кримінальним» (рішення у справах: «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany) від 21 лютого 1984 року, заява № 8544/79; «Шмауцер проти Австрії» (Schmautzer v.Austria) від 23 жовтня 1995 року, заява №15523/89; «Маліга проти Франції» (Malige v. France) від 23 вересня 1998 року, заява № 27812/95; «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine) від 6 вересня 2005 року, заява № 61406/00).
24. Разом із тим, відповідно до сталої практики ЄСПЛ участь у судовому процесі сторони обвинувачення є, як правило, необхідною у разі проведення судом усного слухання справи, якщо сторона захисту при наданні їй можливості бути присутньою в судовому засіданні від реалізації цього права не відмовиться («Карєлін проти росії» від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08, пункт 76; «Озеров проти росії», заява № 64962/01, пункти 52-54).
25. У справі «Михайлова проти України» від 6  березня 2018 року (заява № 10644/08, пункт 65), визнаній Судом керівною щодо справи «Бантиш та інші проти України», висновок щодо порушення вимоги неупередженості суду було зроблено в ситуації, яка характеризувалася таким поєднанням обставин: (1) в суді першої інстанції було проведено усне слухання; (2) жодна особа, яка представляє та обґрунтовує обвинувачення, будь то прокурор чи інша особа, не була присутня на слуханні; (3) заявниця була присутньою на слуханні та не визнала себе винною; (4) суд першої інстанції визнав заявницю винною та засудив її до п`яти днів тримання під вартою за неповагу до суду; (5) відповідно до чинного законодавства рішення не могло бути оскаржене. Про це ЄСПЛ наголосив і в рішенні від 15 червня 2023 року про неприйнятність заяви у справі «Олександр Володимирович Куліш проти України» (заява № 6023/23).
33. В інших справах, у яких ЄСПЛ оцінив відсутність у судовому процесі сторони обвинувачення як порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, національні суди допитували осіб, яких притягували до адміністративної відповідальності, а також із власної ініціативи викликали і допитували свідків. У результаті зазначених самостійних дій судові органи отримували додаткові докази, які використовували на обґрунтування своїх висновків про винуватість заявників у вчиненні адміністративних правопорушень (рішення у справах: «Карєлін проти росії» (Karelin v. Russia) від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08, пункт 16; «Озеров проти росії» (Ozerov v. Russia), № 64962/01, пункт 53; «Кривошапкін проти росії» (Krivoshapkin v. Russia) від 27 січня 2011 року, заява № 42224/02, пункти 44, 45). Цим самим суди фактично перебирали на себе функцію прокурора щодо доведення обвинувачення.
34. У справі щодо заявника суд не вчиняв жодних процесуальних дій, ініціювання чи здійснення яких у змагальній судовій процедурі належало б до повноважень сторони обвинувачення. В основу винесеної постанови суд поклав лише письмові матеріали, надані уповноваженим правоохоронним органом (протокол про адміністративне правопорушення, рапорт поліцейського, пояснення свідків) та самим ОСОБА_22(а. с. 1-5).
36. Зміст показань особи, яку притягують до адміністративної відповідальності, і свідків у судовому засіданні міг би залежати від поставлених запитань, способу допиту і проведення його судом замість прокурора. Натомість долучені до справи письмові докази були зібрані й задокументовані органом Національної поліції без участі суду. Дії судді і застосована ним процедура жодним чином не вплинули і не могли вплинути на формування сукупності доказів вчинення ОСОБА_22 адміністративного правопорушення.».
Отже, ЄСПЛ констатував, що суд, який розглядав справу, не мав іншого вибору, окрім як взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи. Суд не переконаний у тому, що були наявні достатні гарантії, здатні усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду (§ 64 рішення ЄСПЛ у справі «Михайлова проти України»).
ЄСПЛ виснував, що коли (і) проводиться усний судовий розгляд з метою встановлення обґрунтованості будь-якого «кримінального обвинувачення», висунутого проти підсудного, та (іі) якщо було надано адекватну можливість з`явитися у судове засідання, і сторона захисту не відмовилася від неї у встановленому порядку, присутність сторони обвинувачення є, як правило, необхідною для усунення обґрунтованих сумнівів, які можуть виникнути щодо безсторонності суду (§ 65 рішення ЄСПЛ у справі «Михайлова проти України»).
Так, у справі відносно ОСОБА_1 суд першої інстанції за власною ініціативою викликав та допитав свідка ОСОБА_3 , суд допитував як цього свідка, так і здійснював допит самого ОСОБА_1 , з метою підтвердження його винуватості та підтримання обвинувачення, висунуте патрульною поліцією. При цьому, у результаті зазначених самостійних дій суд першої інстанції отримував додаткові докази, які використовував на обґрунтування своїх висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Ті ж докази, які містяться в матеріалах справи і були зібрані працівниками поліції, а саме пояснення свідків, не доводили факту перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння саме під час керування транспортним засобом.
Такі пояснення свідків могли бути сприйняті судом лише у разі докладного викладення в них свідками події, а саме керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, зазначення свідками ознак такого сп`яніння, а також інших обставин, за яких суд міг би встановити правильне сприйняття свідками стану водія. Крім того, свідки мали б засвідчити, що після зупинення автомобіля водій знаходився в автомобілі або поряд до приїзду працівників поліції, протягом цього часу водій не відлучався із поля зору свідків, що могло виключити можливість вживання ним алкоголю після зупинення автомобіля .
Висновок щодо результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння від 21 травня 2023 року № 002405 сам по собі не є доказом керування ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, оскільки він може бути таким доказом лише у сукупності з іншим доказом, а саме доказом наявності у водія, який керує транспортним засобом, ознак алкогольного сп`яніння. Разом із тим, працівники поліції не зупиняли автомобіль ОСОБА_1 , не встановлювали у нього ознак алкогольного сп`яніння, отже у них не було підстав направляти ОСОБА_1 до закладу охорони здоров'я для проходження огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до пункту 39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16- а в силу принципу невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Зміст загальноприйнятого європейського стандарту доказування «поза розумним сумнівом», сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини», п. 282), «Нечипорук і Йойкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, полягає в тому, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
За вказаних обставин, матеріали провадження не містять достовірних відомостей, з яких можна було б беззаперечно, за принципом «поза розумним сумнівом» встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а тому сам факт перебування ОСОБА_1 (не як водія) у стані алкогольного сп`яніння не свідчить про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, КУпАП, та наявності підстав для притягнення його до відповідальності.
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, постанова суду першої інстанції не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України - закриттю за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.
Керуючись статтями 245, 247, 284, 294 КУпАП, суд
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Мєшальнікова Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1  задовольнити.
Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 14 серпня 2023 рокупро притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статі 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати та закрити провадження у справі стосовно  ОСОБА_1  у зв`язку із відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду                                                                              С.А. Голуб