Номер провадження: 22-ц/813/2545/23 
Справа № 522/16740/21
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
Позивач ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 01 вересня 2021 року звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 14 вересня 2017 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТОВ «ОТП Лізинг» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №823/17-Т/Ц2, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_1 . 29 серпня 2018 року в м. Одесі, на перехресті вулиць Балківська - Розкидайлівська, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .. Дана ДТП сталася в результаті порушення водієм автомобіля Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 правил дорожнього руху. Відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2018 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У зв`язку з вищезазначеною подією, згідно Рахунку-факторингу №АС-0011260, Рахунку-факторингу №АС-0014120, Рахунку-факторингу №АС-0012243 наданого ДП «Автотрейдінг-Одеса» та Рахунку на оплату №2177, наданого ТОВ «СОС Сервіс Україна», вартість відновлювального ремонту склала 155 594,28 грн. Відповідно до умов договору страхування, позивач відшкодував на користь потерпілої сторони суму страхового відшкодування у розмірі 155 594,28 грн. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована на момент ДТП в ПрАТ «СК «Галицька» (поліс №АМ/000506048), тому позивач має право зворотної вимоги до зазначеного Товариства. Однак, тривалий час з 12 квітня 2018 року ПрАТ «СК «Галицька» перебуває в стані припинення, не здійснює страхову діяльність та не здійснює виплат, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом з дійсним позовом за захистом своїх законних інтересів безпосередньо до особи, яка її завдала.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Заочним рішенням Приморський районний суд м. Одеси 01 грудня 2021 року у задоволені позову ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки позивач мав повне право на подачу позовної заяви до відповідача та відшкодування шкоди саме за його рахунок, а не за рахунок страхової компанії в порядку деліктного зобов`язання, що узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 04 березня 2021 року у справі №910/4720/20.

Порядок розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менш ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 28 листопада 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 14 вересня 2017 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТОВ «ОТП Лізинг» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №823/17-Т/Ц2, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.6-14)
29 серпня 2018 року в м. Одесі, на перехресті вулиць Балківська - Розкидайлівська, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Дана ДТП сталася в результаті порушення водієм автомобіля Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 правил дорожнього руху. Відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2018 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.24).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню.
Власником постраждалого автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_1 , є ТОВ «ОТП Лізинг», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, реєстраційний № НОМЕР_3 (а.с.22).
Внаслідок вищевказаної ДТП транспортний засіб Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження.
Внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачу були завдані матеріальні збитки у розмірі 155 594,28 грн, що підтверджується Рахунком-факторингу №АС-0011260 від 29 серпня 2018 року, Рахунком-факторингу №АС-0014120 від 29 жовтня 2018 року, Рахунком-факторингу №АС-0012243 від 11 жовтня 2018 року, наданого ДП «Автотрейдінг-Одеса» та Рахунку на оплату №2177 від 28 серпня 2018 року, наданого ТОВ «СОС Сервіс Україна» (а.с.27, 32, 37, 40). 
За проведення оцінки матеріального збитку позивач сплатив ТОВ «ОТП Лізинг» суму у розмірі 155 594,28 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №9733060 від 28 вересня 2018 року; №9744561 від 22 грудня 2018 року; №9741427 від 29 листопада 2018 року; №9733044 від 28 вересня 2018 року (а.с.29, 34, 39, 43).
Станом на теперішній час відповідач завдані збитки не відшкодував, що змусило позивача звернутись з відповідною позовною заявою до суду.
Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно даних офіційного веб-сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України, при перевірці чинності страхового полісу автомобіля, яким керував відповідач на момент скоєння ДТП 14 вересня 2017 року, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля, керуючи яким відповідач вчинив правопорушення яке призвело до пошкодження транспортного засобу позивача, була застрахована у ПрАТ «СК «Галицька», яка з 02 липня 2019 року позбавлена права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ, страховий поліс №АМ5066048.
Як вбачається з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична особа ПрАТ «СК «Галицька» не перебуває в процесі припинення.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, тобто в даному випадку до ПрАТ «СК «Галицька» в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх порушених прав.
Статтею 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. 
Оскільки суд відмовим в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати з відповідача на користь позивача відшкодування не підлягають.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилається як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
Щодо доводів апеляційної скарги, а саме щодо посилання на позицію Верховного Суду викладену в постанові від 04 березня 2021 року у справі №910/4720/20, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному; він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав, то колегія суддів зазначає наступне.
Так, по-перше, у даній справі позивач не є потерпілим, по-друге, у зазначені скаржником постанові предметом перегляду була ухвала суду апеляційної інстанції щодо зупинення провадження у справі, а не рішення щодо стягнення заборгованості, що виникла за наслідками дорожньо-транспортної пригоди. 
Більше того, колегія суддів зазначає, що у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі №6-2587цс15 (за яким потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному; він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав) (який фактично дублює висновки на які посилається скаржник), та зробила висновок, за яким покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.
У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» залишити без задоволення.
Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 28 листопада 2023 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький