УХВАЛА

25 жовтня 2023 року 
м. Київ
справа № 216/2000/22
адміністративне провадження № К/990/23886/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2023 року у справі №216/2000/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодекс України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 листопада 2022 року  ОСОБА_1 визнано винним в правопорушенні, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі: 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі: 496,20 грн.
ОСОБА_1 оскаржив цю постанову в апеляційному порядку.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у поновлені строку на апеляційне оскарження постанови Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 листопада 2022 року та повернуто йому апеляційну скаргу разом із усіма додатками.
Не погоджуючись з постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2023 року, скаржник звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), надіславши її 4 липня 2023 року засобами поштового зв`язку.
Скаржник просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2023 року, а справу направити на новий розгляд.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 26 липня 2023 року відкрив касаційне провадження. 
8 серпня 2023 року матеріали справи надійшли до суду касаційної інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що справа була розглянута судами в порядку, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі також - «КУпАП»).
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах (частина перша статті 19 КАС України).
Згідно з приписами пункту 3 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.
За такого правового регулювання та обставин справи ухвалені в цій справі судові рішення не можуть бути переглянуті в касаційному порядку за правилами адміністративного судочинства.
Крім того, відповідно до частини другої статті 287, частин третьої, десятої статті 294 КУпАП постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Тобто, касаційний перегляд постанов, прийнятих з приводу накладення адміністративного стягнення районним, районним у місті, міським, міськрайонним судом (суддею) або відповідним апеляційним судом, процесуальним законодавством не передбачений.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Отже, враховуючи норми КАС України та компетенційну складову у понятті «судом, встановленим законом», колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду вважає, що касаційне адміністративне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2023 року у справі №216/2000/22 відкрито помилково.
Водночас слід зазначити, що будь-яке відхилення від встановленого законом порядку касаційного перегляду призведе до порушення принципу правової визначеності. Натомість розгляд справи судом, який не має передбачених законом повноважень, не сумісний з обов`язками держави, визначеними у статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.
За вказаних обставин та з урахуванням приписів пункту 1 частини першої статті 333, статті 339 КАС України, помилково відкрите касаційне провадження належить закрити.
Разом з цим, як убачається матеріалів справи, рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності прийняте не суб`єктом владних повноважень, а судом, рішення якого оскаржувалось за поданою апеляційною скаргою, яку Дніпровський апеляційний суд повернув. Тож скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення у справі, яка не відноситься до юрисдикції адміністративних судів.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - «Закону №1402-VIII») ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Згідно з положеннями частин 1 та 3 статті 17 Закону №1402-VIII судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закон №1402-VIII суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 36 Закону №1402-VIII Верховний Суд здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції, а у випадках, визначених процесуальним законом, - як суд першої або апеляційної інстанції, в порядку, встановленому процесуальним законом.
Відповідно до частини 2 статті 37 Закону №1402-VIII у складі Верховного Суду діють: 1) Велика Палата Верховного Суду; 2) Касаційний адміністративний суд; 3) Касаційний господарський суд; 4) Касаційний кримінальний суд; 5) Касаційний цивільний суд.
Із змісту оскаржуваної постанови апеляційної інстанції вбачається, що розгляд справи здійснювався апеляційним судом з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Виходячи із принципу інстанційності та спеціалізації національного судоустрою, розгляд справи за поданою касаційною скаргою відноситься до юрисдикції Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.
Зважаючи на викладене та враховуючи принцип належного урядування, матеріали касаційної скарги у цій справі слід передати для розгляду до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.
Керуючись статтями 339, 345, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне адміністративне провадження №К/990/23886/23 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2023 року у справі №216/2000/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодекс України про адміністративні правопорушення.
Матеріали касаційної скарги разом зі справою направити до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.
Копію цієї ухвали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

……………………………

……………………………

…………………………….
Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко, 
Судді Верховного Суду