ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7869/23 Справа № 932/3875/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В.В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року                                 
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
                                       головуючого судді: Новікової Г.В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря Драгомерецької А.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Ткаченко Д.В. на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2023 року у цивільній справі  за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності та стягнення грошових коштів за користування нежитловим приміщенням, -
В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 01.11.2021 року набув у власність нежитлові приміщення №1 та №2 загальною площею 115,6 м2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
На момент набуття права власності ОСОБА_2 , у приміщенні №1, за договором оренди, який не був нотаріально посвідченим, зі строком дії з 01.03.2021 року по 01.03.2024 року, здійснювала свою діяльність ОСОБА_1 . Вказаним договором встановлена плата за користування приміщенням на рівні 10 000 грн., на місяць.
Оскільки ОСОБА_1 проігноровано вимогу позивача, останній вимушений звернутися до суду з даним позовом в якому зазначав,що за користування належним йому приміщенням за період з листопада 2021 року по серпень 2022 року відповідач повинна сплатити кошти в сумі 100000 грн..
Просив усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на приміщення АДРЕСА_2 шляхом виселення з нього ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на його користь кошти за користування приміщенням АДРЕСА_2 на загальну суму 100 000 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати, включаючи судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 7 червня 2023 року позовні вимоги задоволено.Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у реалізації права власності на нерухоме майно шляхом виселення ОСОБА_1 з приміщення № 1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти за користування приміщенням у розмірі 100 000 грн. та судовий збір у розмірі 1992,40 грн. і витрати на правничу допомогу у сумі 4 000 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи. 
Зазначає, що ОСОБА_1 01.03.2021 року уклала із ОСОБА_3 договір оренди приміщенням №1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 зі строком дії до 01.02.2023 року. А тому твердження позивача щодо нікчемності зазначеного правочину не відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Згідно з актом приймання-передачі грошових коштів від 01 березня 2021 року відповідно до умов договору оренди передала представнику орендодавця плату за користування приміщенням у готівковій формі в сумі 160 000 грн., у які входять 10 000 грн. як гарантійна сума орендної плати за один місяць. 
У червні 2022 року апелянт отримала від адвоката позивача лист , у якому повідомлялось, що ОСОБА_2 є новим власником приміщення, в якому вона перебуває, а тому просили надати документи, що підтверджують законність такого перебування. Надавши копію зазначеного вище договору оренди відповідач отримала від представника позивача вимогу звільнити приміщення, яке вона орендувала та сплатити кошти за його користування з листопада 2021 року по липень 2022 року у розмірі 90 000 грн. Не погодившись із цим та вважаючи себе добросовісним користувачем зазначеного приміщення відповідач відмовилась це зробити, у звязку із чим позивач змінив замки в орендованомі приміщенні чим, створив перешкоди у його користуванні та змусив відповідача укласти договір оренди іншого нежилого приміщення.
Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно не звернув уваги на зазначені обставини, та прийшов до помилкових висновків щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .. З приводу долучених до апеляційної скарги документів зазначає, що відповідача представляв адвокат, який належним чином не реалізував її право на захист, а тому зазначені докази не були надані під час розгляду справи у суді першої інстанції, однак не зверталась із клопотанням про їх долучення. 
У відзиві представник позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, а також стягнути з ОСОБА_4 понесені ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу. Зокрема наполягає на тому, що в договірі оренди, копія якого була надана відповідачкою, визначено термін його дії з 01.03.2021 року по 01.03.2024 року, а тому він підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Надані ж відповідачем до апеляційної скарги докази зворотнього не можуть бути прийняті, оскільки остання мала змогу протягом розгляду справи у суді першої інстанції з`явитись у судове засідання та надати їх суду, а також скористатись правом на подачу відзиву. 
В судове засідання з`явились представник  ОСОБА_1 – адвокат Ткаченко Д.В. та представник ОСОБА_2 -адвокат Нестеров Є.М..
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.11.2021 року ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 та набув у власність приміщення №1 та №2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно договору оренди приміщення від 01.03.2021 року, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , останні дійшли згоди, що вартість орендної плати за користування приміщенням АДРЕСА_1 становить 10 000.00 грн. на місяць, а також сума вартості електроенергії та водопостачання використаної згідно лічильників. Орендна плата сплачується в строк до 15 числа поточного місяця. Договір укладений на строк з 01.03.2021 року до 01.03.2024 року. Договір не є нотаріально посвідченим.
22.06.2022 року на адресу ОСОБА_1 було направлено власником приміщення вимогу про звільнення приміщення №1 розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , протягом трьох днів.
06.07.2022 року ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 було направлено вимогу про сплату коштів у розмірі 90 000 грн., за період з листопада 2022 року по липень 2022 року, протягом трьох днів, за користування приміщенням АДРЕСА_2 .
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги №16/6/22 від 16.06.2022; копію акту приймання-передачі послуг; копії квитанцій до прибуткового касового ордера №13 та №15; копію ордера та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 фактично користувалася зазначеним приміщенням і не бажає його звільняти, чим чинить
перешкоди власникові приміщення. Також враховано, що соронами була обумовлена орендна плата в розмірі 10 000 грн. на місяць, які не були сплачені. 
Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 01.03.2021 року укладено письмовий договір оренди приміщення №1 розташованого за адресою: м.Дніпро, вул.Святослава Хороброго та визначено вартість орендної плати за користування приміщенням 10 000 грн. на місяць. Договір укладений на строк з 01.03.2021 року до 01.03.2024 року. З огляду на те, що при укладенні договору оренди від 01.03.2021 року строком на три роки сторонами не було дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що такий договір є нікчемним. Визнання нікчемного правочину недійсним законом не передбачено, оскільки нікчемним правочин є в силу закону (стаття 215 ЦК України).
Такий висновок узгоджується з положеннями  статті 793 ЦК України, якою встановлено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, крім договору, предметом якого є майно державної або комунальної власності, який підлягає нотаріальному посвідченню у разі, якщо він укладений за результатами електронного аукціону строком більше ніж на п`ять років.
У справі, що переглядається позивач пред`явив позов про стягнення з відповідача коштів за користування нежитловим приміщенням,яке він успадкував після смерті матері. Відповідач факт користування вказаним приміщенням не заперечувала, як і узгоджений сторонами розмір плати за таке користування, посилаючись лише на те, що кошти в розмірі 160000 грн. були передані представникові попереднього власника і договір укладено до лютого 2024 року, тобто на період менше трьох років і він не потребував нотаріального посвідчення. 
За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обгрунованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 100000 грн.  за період з листопада 2021 року по серпень 2022 року як безпідставно набутого майна та зобов`язання усунути перешкоди власнику в користуванні спірним майном. Такий висновок відповідає положенням ч. 1 ст.1212 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Тлумачення статті 1212 ЦК України дозволяє зробити висновок, що до безпідставно набутого майна набувача, з урахуванням розумності, відноситься користування чужим майном (майном потерпілого). Причому потерпілий, якому належить майно, що користувався набувач, має право вимагати від набувача повернення такого збагачення. 
Доводи про те, що ОСОБА_1 01.03.2021 року уклала із ОСОБА_3 договір оренди приміщенням №1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 зі строком дії до 01.02.2023 року, а не до 01.03.2023 року, а тому твердження позивача щодо нікчемності зазначеного правочину не відповідають вимогам закону та обставинам справи, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.
До позовної заяви позивач додав копію договору оренди приміщення від 01.03.2021 року, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ,де зазначено, що вартість орендної плати за користування приміщенням АДРЕСА_2 становить 10 000 грн. на місяць, а також сума вартості електроенергії та водопостачання використаної згідно лічильників. Орендна плата сплачується в строк до 15 числа поточного місяця. Договір укладений на строк з 01.03.2021 року до 01.03.2024 року. Як пояснив представник позивача в суді апеляційної інстанції, зазначену копію договору йому було передано представником відповідача. Зазначену обставину представник відповідача не заперечував.
В суді першої інстанції інтереси ОСОБА_1 представляла адвокат Богдан Л.М.. Ні відповідачем, ні її представником текст договору оренди в іншій редакції, і зокрема щодо строку дії з 01.03.2021 року до 01.02.2024 року надано не було і відповідач в суді першої інстанції не посилався на те, що є договір оренди в іншій редакції, як і не заявляв клопотання про залучення в якості третьої особи ОСОБА_5 ,який укладав договір від імені орендодавця.
Наданий представником відповідача разом із апеляційною скаргою нібито оригінал договору оренди приміщення від 01.03.2021 року, в якому зазначено строк його дії до 01.02.2024 року судом апеляційної інстанції не приймається як належний та допустимий доказ, оскільки відповідач мала можливість і обов`язок, заперечуючи проти позовних вимог, надати його до суду першої інстанції, чого зроблено не було. Крім того нічим не доведено, що це саме оригінал договору оренди, який укладався між сторонами, оскільки саме представником відповідача позивачеві було передано договір із іншим строком дії,який він додав до позовної заяви. 
Посилання на те, що згідно з актом приймання-передачі грошових коштів від 01 березня 2021 року відповідно до умов договору оренди відповідач передала представнику орендодавця плату за користування приміщенням у готівковій формі в сумі 160 000 грн., у які входять 10 000 грн. як гарантійна сума орендної плати за один місяць, не може бути прийнятим до уваги. Дійсно, від імені ОСОБА_3 договір оренди було підписано її представником за нотаріально посвідченим 27 листопада 2020 року дорученням- ОСОБА_5 .. Дорученням надавалося йому право розпоряджатися грошовими коштами з рахунків,відкритих на ім`я ФОП ОСОБА_3 . Право ОСОБА_5 отримувати грошові кошти готівкою за будь-яким договором доручення не містить. Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення зазначеної суми з відповідача, оскільки доказів того, що ОСОБА_5 мав право отримувати такі кошти та передав їх орендодавцю не надано.
Доводи апеляційної скарги  не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Керуючись ст. ст.368, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Ткаченко Д. В. залишити без задоволення.
      Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2023 року  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2023 року.

Судді: