ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/21738/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Войтович І.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 листопада 2023 року                                                                                       м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Дикого О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів    
                       
В С Т А Н О В И В : 
Рух справи.
09.12.2022 ОСОБА_1 подав до Окружного адміністративного суду міста Києва позов до Офісу Генерального прокурора, у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо не здійснення йому виплати заробітної плати у повному обсязі, обчисленої у розмірах, передбачених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», за квітень, травень, червень, липень і серпень 2020 року;
- стягнути з Офісу Генерального прокурора на його користь суму недоотриманої заробітної плати за квітень, травень, червень, липень і серпень 2020 року в сумі 210 042,52 гривень;
- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо не здійснення йому виплати щорічної премії за 2020 рік у повному обсязі, обчисленої у розмірах, передбаченому ст. 81 Закону України «Про прокуратуру»;
- стягнути з Офісу Генерального прокурора на його користь суму недоотриманої частини щорічної премії за 2020 рік у сумі 68 104,80 гривень;
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора провести компенсацію ОСОБА_1 недоотриманого доходу (заробітної плати за квітень, травень, червень, липень і серпень 2020 року та щорічної премії за 2020 рік) відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» в день виплати заборгованості по премії та заробітній платі за відповідний місяць.
          Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач порушуючи положення ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» не сплачував заробітну плату у повному обсязі, обмеживши її у розмірі 10 мінімальних заробітних плат. 
Також позивач вважає протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати йому щорічної премії за 2020 рік, розраховуючи її виходячи з одержаного ним  посадового окладу лише за 9 місяців 2020 року, а не за повний календарний рік, через що невиплачена частина щорічної премії за 3 місяці становить 68104,80 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23.05.2023 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними дії Офісу Генерального прокурора щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 щорічної премії за результатами проведеного оцінювання якості роботи прокурора Офісу Генерального прокурора за 2020 рік у повному обсязі та зобов`язано Офіс Генерального прокурора здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 недоплаченої щорічної премії за результатами проведеного оцінювання якості роботи прокурора Офісу Генерального прокурора за 2020 рік, враховуючи вказані в рішенні суду висновки, з урахуванням виплачених сум та з проведенням належних відрахувань згідно положень чинного законодавства. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Приймаючі таке рішення суд першої інстанції зазначив, що обмеження заробітної плати працівників прокуратури на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (надалі - №553-ІХ), хоча Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 визнані не конституційними, проте, відповідно до положень ст. 152 Конституції України, ч. 1 ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», положення Рішення від 30.09.2010 № 20-рп/2010 та висновків Великої Палатою Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19, неконституційним ця норма є лише з 28.08.2020, тобто з дня ухвалення Конституційним Судом Рішення, тому правові наслідки рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 не можуть застосовуватись до правовідносин, які мали місце до 28.08.2020, тобто позовні вимоги щодо недоотриманої заробітної плати за квітень, травень, червень, липень і серпень 2020 року не підлягають задоволенню. 
Щодо позовних вимог про нарахування щорічної премії за 2020 рік за насідками проведеного оцінювання, суд першої інстанції визнав їх такими, що ґрунтуються на нормі закону. 
Позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та просить скасувати рішення суду як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. 
Зокрема, позивач наголосив, що є інше Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 яким було проголошено, що жодним іншим нормативним актом, окрім Законом України «Про прокуратуру» не може регулюватися питання заробітної плати прокурора, у тому числі і її розмір, через що обмеження заробітної плати у розмірі 10 мінімальних заробітних плат на підставі Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» є протиправним.
Також позивач вказав інші рішення Конституційного Суду України, які залишились поза уваги суду першої інстанції, проте мають значення при розгляді цієї справи.
Відповідач також подав апеляційну скаргу на рішення суду в частині задоволених позовних вимог та просить скасувати судове рішення через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що суб`єкт владних повноважень при нарахуванні заробітної плати та премії позивачу діяв в межах повноважень та на підставі чинного на той час законодавства.
Позивачем було подано заяву щодо відшкодування судових витрат та відзив на апеляційну скаргу відповідача.
Відповідачем було подання відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому вказано про правильність висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог.
          У судовому засіданні позивач підтримав доводи його апеляційної скарги та заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача.
          Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги відповідача, заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та подав додаткові письмові пояснення.
          Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке. 
  
Обставини справи.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 згідно з наказом заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора № 1480ц від 04.11.2016, у порядку переведення з 08.11.2016 призначений на посаду прокурора другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України (а.с.22).
Наказом заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора № 2243ц від 28.12.2019, у зв`язку із реформуванням органів прокуратури ОСОБА_1 з 02.01.2020 переведений прокурором другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора (а.с.23).
Згідно з наказом Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора № 435ц від 15.03.2022, ОСОБА_1 з 26.02.2022 увільнено від виконання обов`язків прокурора у зв`язку із вступом на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період із збереженням посади. (а.с.15).
17.11.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації щодо правових підстав обмеження протягом квітня-серпня 2020 року у виплаті заробітної плати, не виплати такої у повному обсязі, вказати розмір нарахувань заробітної плати, по кожній складовій та зазначити в чому саме відбулось обмеження (а.с.18).
02.12.2022 Офіс Генерального прокурора листом від 02.12.2022 за № 07-1191-22 повідомив позивачу наступне, що згідно ст. 98 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці фінансується із бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України у межах бюджетних асигнувань. Механізм встановлення розміру щомісячної надбавки за вислугу років та обчислення періоду проходження служби, що дає право на таку надбавку, визначений постановою КМУ від 09.12.2015 №1090, якою затверджено відповідний Порядок, п. 3 якого передбачає, що надбавка за вислугу років прокурорам виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби, у розмірах, зазначених у ч. 7 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру». У 2020 році надбавка нараховувалась у розмірі 25 % посадового окладу згідно ч. 7 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» за наявності стажу роботи понад 15 років. Згідно наказу Офісу Генерального прокурора від 10.02.2020 № 82, нарахування та виплата надбавки за роботу в умовах режимних обмежень згідно із Постановою № 414 здійснювалась відповідно до наказів Генерального прокурора, відповідно розмір надбавки з квітня по серпень 2020 року дорівнював 10 % посадового окладу.
Отже, зазначає відповідач у листі, на підставі ч. 2 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», наказ Офісу Генерального прокурора від 30.10.2020 № 503 «Про затвердження Тимчасового положення про систему оцінювання якості роботи прокурорів та преміювання прокурорів» (до змін, внесених у 2021 році), п. 3.4 розділу 3 Положення та Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020, виплата щорічної премії за результатами оцінювання якості роботи за 2020 рік виплачена у розмір 30 % посадового окладу відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та дорівнювала 204 314,40 грн. (75 672,00 грн. х 30%х9 місяців). 
Посилаючись на положення ст. 29 Закону України від 13.04.2020 № 553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та Рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-p/2020, відповідач у листі констатував, що розмір нарахованої заробітної плати працівникам органів прокуратури з квітня 2020 року по 28.08.2020 не перевищував 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, тобто 47 230,00 грн., а обмеження застосовувались до загальної суми заробітної плати, а не до кожної окремої її складової (а.с.19).
09.12.2022 позивач звернувся з цим позовом до суду і предметом розгляду у цій справі є дії відповідача по нарахуванню та виплаті позивачу заробітної плати відповідно до ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 із застосування обмеження до заробітної плати Законом України від 13.04.2020 № 553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та нарахуванню премії за наслідками проведеного оцінювання річної роботи позивача за 2020 рік, за 9 місяців, застосовуючи рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020 та наказ Офісу Генерального прокурора від 30.10.2020 № 503 «Про затвердження Тимчасового положення про систему оцінювання якості роботи прокурорів та преміювання прокурорів» (до змін, внесених у 2021 році) (далі - Положення № 503). 
Наведені обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове  обґрунтування.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявності у ній і додатково поданими доказами, і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1,2, 3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, визначені Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон № 1697-VII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За ст. 4 Закону №1697-VII організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно положень ч. 1 ст. 7 Закону №1697-VII систему прокуратури України становлять: 1) Офіс Генерального прокурора; 2) обласні прокуратури; 3) окружні прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.
Особливості організації і діяльності Спеціалізованої антикорупційної прокуратури визначені статтею 8-1 цього Закону. Утворення Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, визначення її структури і штату здійснюються Генеральним прокурором за погодженням з Директором Національного антикорупційного бюро України (ч. 3 ст. 7 Закону №1697-VII).
Згідно ч. 5 ст. 8 Закону №1697-VII в Офісі Генерального прокурора утворюється (на правах самостійного структурного підрозділу) Спеціалізована антикорупційна прокуратура, на яку покладаються такі функції: 1) здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування Національним антикорупційним бюро України; 2) підтримання державного обвинувачення у відповідних провадженнях; 3) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, передбачених цим Законом і пов`язаних із корупційними або пов`язаними з корупцією правопорушеннями, а також представництво у межах своєї компетенції інтересів держави у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. У межах реалізації своїх функцій Спеціалізована антикорупційна прокуратура здійснює міжнародне співробітництво.
Частиною 1 статті 81 Закону №1697-VII визначено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 2 статті 81 Закону №1697-VII заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.
Преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
Розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманої ним за відповідний календарний рік.
Зокрема, посадовий оклад прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури не може бути меншим за посадовий оклад керівника структурного підрозділу центрального управління Національного антикорупційного бюро України, що здійснює досудове розслідування (ч. 6 ст. 81 Закону № 1697-VII).
Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ч. 9 ст. 81 Закону № 1697-VII).
Частиною 1 ст. 90 Закону № 1697-VII визначено, що фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.
Підпунктом 1 пункту 13 Перехідних положень Закону № 1697-VII доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.
Згідно зі статтями 8 і 13 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.
Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
Частинами першою і другою статті 23 Бюджетного кодексу України від 8 липня 2010 року № 2456-VI встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 26 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 № 79-VIII, які набрали чинності з 01.01.2015 установлено, що норми і положення статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України від 14.10.2014 «Про прокуратуру», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відтак, вказана норма пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у відповідній частині втратила чинність з 26.03.2020, заробітна плата працівнику прокуратури має бути визначена ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та не може визначатись іншим нормативно правовим актом.
Водночас, як визначено частиною другою статті 152 Конституції України і частиною першою статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
У Рішенні від 30.09.2010 № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08.12.2004 № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Подібний висновок також висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19, за яким: рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено Конституційним Судом України безпосередньо у тексті ухваленого рішення).
Крім того, 13.04.2020 Верховною Радою України було прийнято Закон України № 553-IX від 13.04.2020 "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (далі - Закон № 553-ІХ), яким статтю 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" викладено в наступній редакції: "Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. 
Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).».
Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення частин першої, третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ зі змінами, абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ.
Наказом Офісу Генерального прокурора від 30.10.2020 №503 «Про затвердження Тимчасового положення про систему оцінювання якості роботі прокурорів та преміювання прокурорів» затверджено тимчасове положення про систему оцінювання якості роботи прокурорів та преміювання прокурорів, що додається (далі - Положення №503 у відповідній редакції).
Згідно положень п. 1.1 та п. 1.2 Положення №503 вказано, що це Тимчасове положення визначає порядок оцінювання якості роботи прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних, спеціалізованих (на правах обласних та окружних) прокуратур, а також підстави і порядок їх преміювання за результатами такого оцінювання.
Преміювання прокурорів за результатами оцінювання якості роботи за календарний рік проводиться у разі позитивного або задовільного оцінювання їх роботи.
Оцінювання якості роботи прокурорів за календарний рік проводиться у листопаді - грудні (п. 2.1 Положення №503).
Пунктом 2.2 Положення №503 під час оцінки якості роботи прокурорів ураховується:
1) ефективність виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади;
2) кількість та якість виконаних прокурором завдань, визначених положенням про самостійний структурний підрозділ, наказами та іншими організаційно-розпорядчими документами про розподіл обов`язків між прокурорами у відповідному органі прокуратури (структурному підрозділі);
3) кількість та якість виконання прокурором інших завдань і доручень керівництва;
4) дотримання правил внутрішнього службового розпорядку.
Оцінювання якості роботи прокурорів оформлюється у вигляді звіту (згідно з додатком), що складається прокурором, який підлягає оцінюванню, і погоджується його безпосереднім керівником (п. 2.3 Положення №503).
Згідно п. 2.4 Положення № 503 за результатами оцінювання якості роботи прокурора безпосереднім керівником може бути виставлено позитивну, задовільну або негативну оцінку.
Відповідно до п. 2.7 Положення №503 звіти про оцінювання якості роботи прокурорів за відповідний рік надаються до кадрового підрозділу для підготовки наказу про затвердження висновків щодо оцінювання якості роботи прокурорів.
Пунктом 3.2 Положення №503 визначено, що розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманого ним за відповідний календарний рік.
Пунктами 3.3 - 3.4 Положення №503 визначено, що бухгалтерська служба на підставі затверджених висновків обраховує середньовизначений розмір щорічної премії у відсотках і доводить його до відома кадрового підрозділу для підготовки проєктів відповідних наказів про виплату премії прокурорам.
Розмір премії за результатами оцінювання якості роботи розраховується у відсотках до суми посадового окладу відповідної посади на день видання наказу згідно з пунктом 3.2 розділу 3 цього Положення з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру".
Зазначена премія нараховується незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці, в якому вона виплачується (п. 3.5 Положення №305).
Відповідно до п. 3.6 Положення № 305 премія за результатами оцінювання якості роботи за календарний рік виплачується прокурорам на підставі наказів Генерального прокурора, керівників обласних, спеціалізованих (на правах обласних) прокуратур протягом 15 днів після затвердження висновку щодо результатів оцінювання, але не пізніше грудня року, в якому здійснюється оцінювання якості роботи прокурорів за календарний рік.
Відповідно до п. 3.7 Тимчасового положення №503, виплата премії не проводиться прокурорам, притягнутим до дисциплінарної відповідальності, відстороненим від посад за рішенням суду в межах кримінального провадження або у зв`язку із здійсненням провадження про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.

Висновки суду.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 02.01.2020 переведений прокурором другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора.
Розмір заробітної плати позивача підтверджується наданими розрахунковими листами у спірні періоди (а.с.30-35).
Так, заробітна плата позивача за січень та березень 2020 року складалась: посадовий оклад - 75 672,00 грн., надбавка за вислугу років за наявності стажу більше 15 років - 25 % посадового окладу, а саме у січні - 16 215,43 грн., у лютому-березні - 18 918,00 грн., надбавка за роботу з відомостями та носіями, що мають ступінь секретності «таємно» - 10 % від посадового окладу, а саме у січні - 6 486,17 грн., у лютому-березні - 7567,20 грн.     
Отже, заробітна плата (без відрахувань податків та зборів) у січні 2020 року склала - 111 528,62 грн., у лютому та березні - 112 372,92 грн.
З квітня по вересень 2020 року посадовий оклад позивача був - 75 672,00 грн., проте згідно розрахункових листів вбачається встановлення відповідачем обмеження нарахування заробітної плати: «(556 Контроль 7(10) мінімальних заробітних плат)».
Вказана обставина сторонами не заперечується.
          Отже, розмір заробітної плати було встановлено позивачу у цей період у меншому розмірі: за квітень - 204 598, 94 грн., але це з включенням до суми матеріальної допомоги до відпустки за 21 день 112 373,01 грн.; травень - 47 230,00 грн.; червень - 99 641,56 грн., але це із включенням до суми компенсації за невикористані дні відпустки 12 днів 52 411,56 грн.; липень - 95 140,65 грн., це із включенням до суми відпустки за 15 днів 62 141,70 грн. та додаткової 4 дні відпустки 16 571,12 грн.; серпень - 47 230,00 грн.; вересень - 107 649,9 грн.
З жовтня по грудень 2020 року розмір заробітної плати позивача (без відрахувань податків і зборів) склав: жовтень - 158 127,60 грн., це із включенням за 15 днів невикористаної відпустки 55 970,40 грн.;     листопад - 204 314,45 грн. із включенням до суми матеріальної допомоги СПП 102 157,25 грн.; грудень - 306 471,60 грн.
Тобто, з жовтня по грудень 2020 року відповідачем не застосовувались обмеження у нарахуванні заробітної плати. 
Отже, обмеження відповідачем заробітної плати позивачу було вчинено на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" який Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 був визнаний не конституційними, проте, позовні вимоги щодо недоотриманої заробітної плати за квітень, травень, червень, липень і серпень 2020 року не підлягають задоволенню, оскільки неконституційним ця норма є лише з 28.08.2020, тобто з дня ухвалення Конституційним Судом Рішення, а тому правові наслідки рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 не можуть застосовуватись до правовідносин, які мали місце до 28.08.2020. 
Така позиція суду першої інстанції ґрунтується на положенні ст. 152 Конституції України, ч. 1 ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», положенні Рішення від 30.09.2010 № 20-рп/2010 та на висновках Великої Палатою Верховного Суду, висловленої у постанові від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19.
Посилання апелянта-позивача на наявність іншої судової практики та інші рішення Конституційного Суду України в частині правових наслідків застосування рішення Конституційного Суду України колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України суди мають застосовувати норми права до спірних правовідносин висновки викладені в постановах Верховного Суду, що й було зроблено судом першої інстанції.
Тому, з огляду на вищевикладене, апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Щодо нарахування позивачу премії у 2020 році, вбачається, що у січні вона була визначена - 8756,33 грн.; лютий та березень - 10215, 72 грн., з квітня по листопад 2020 року премія не нараховувалась, у грудні нараховано - 204 314,40 грн. (премія за наслідками оцінювання роботи позивача за 2020 рік). 
Наказом Офісу Генерального прокурора № 2926ц від 30.11.2020, було затверджено висновок щодо результатів оцінювання якості роботи прокурорів Офісу Генерального прокурора, згідно якого ОСОБА_1 , який займає посаду прокурора другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора, отримав оцінку - «позитивна».
За наслідками оцінювання роботи позивача за 2020 рік, наказом Офісу Генерального прокурора № 93-цз від 01.12.2020 встановлено виплати прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора, яких було оцінено «позитивно», щорічної премії у розмірі 30 % суми їх посадового окладу за обійманою посадою з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».
Вказане сторонами не заперечувалось.
Проте, з наданих розрахункових листів вбачається, що щорічна премія позивача за 2020 рік була обрахована відповідачем з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 та Положення № 503, тобто лише за 9 місяців.
Приймаючи рішення щодо цих позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що вони ґрунтуються на нормі закону,  тому й підлягають задоволенню, а суд апеляційної інстанції з цим погоджується. 
Так, враховуючи зазначене у п. 3.3 Положення №503 розмір премії за результатами оцінювання якості роботи має розраховується у відсотках до суми посадового окладу відповідної посади на день видання наказу з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" та незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці, в якому вона виплачується як наслідок, розмір вказаної премії залежить від суми посадового окладу за відповідною посадою та з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру".
Згідно ч.1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Таким чином доводи апелянта-відповідача не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Решта позовних вимог також не підлягали задоволенню через те, що вони були похідними від позовних вимог, які суд першої інстанції правильно визнав необґрунтованими. 
Надаючи оцінку всім доводам апелянтів колегія суддів наголошує, що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Таким чином, проаналізувавши всі доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а апелянти не надали суду апеляційної інстанції переконливих доводів на спростування висновків суду першої інстанції. 
Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо заяви позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу за подання апеляційної скарги, то відповідно до ст. 139 КАС та з огляду на відмову апеляційного суду у її задоволенні, зазначені витрати відшкодуванню не підлягають. 
Повний текст судового рішення складено 15.11.2023 року.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

                                                      П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів - залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

            Колегія суддів:                                                                                  О.В. Карпушова

                                                                                                    Л.В. Губська

                                                                                                    О.В. Епель