ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7648/23 Справа № 932/6299/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І.А. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Барильської А.П., Демченко Е.Л., 
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Лисичанський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи – приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., Лисичанський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позов мотивовано тим, що виконавчий напис від 21 липня 2016 року вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. за реєстровим №3106, є таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що договір за яким нараховано стягнення та вчинено виконавчий напис не є нотаріально посвідченим, а заборгованість є безспірною.
З огляду на зазначене, позивач, просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 21 липня 2016 року вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. за реєстровим №3106, а також вирішити питання щодо стягнення судового збору та витрат на правову допомогу.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року позов задоволено та ухвалено виконавчий напис нотаріуса від 21 липня 2016 року вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем за реєстровим 3106 про стягнення заборгованості за договором №SAMDN03000129540218 з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» визнати таким, що не підлягає виконанню; вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що відповідно до копії договору №SAMDN03000129540218 про відкриття картрахунку та обслуговування карти укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», позивачу було відкрито карту «Visa Platinum» зі встановленням ліміту у розмірі 25 000,00 грн., базової відсоткової ставки для гривні – 2,2% на місяць. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти.
Згідно з копією виконавчого напису від 21 липня 2016 року вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. за реєстровим №3106, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором №SAMDN03000129540218 заборгованість яка станом на 11 квітня 2016 року становить 43 313,96 грн.
Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження, 19 вересня 2016 року державним виконавцем Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області відкрито виконавче провадження ВП№51976215 з виконання виконавчого напису №3106 виданого 21 липня 2016 року.
Згідно з копією постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, 13 вересня 2021 року начальником Лисичанського ВДВС у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Харків) Колган Ю.С., повернуто виконавчий напис №3106 від 21 липня 2016 року стягувачу.
Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що відповідач не мав законних підстав для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з позивача заборгованості, а нотаріус - підстав для вчинення такого напису, оскільки наданий кредитний договір не є нотаріально посвідченим. Також, з оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що стягнення заборгованості за відсотками проводиться за період з 19 грудня 2013 року по 11 квітня 2016 року, в той час як їх нарахування можливе лише до закінчення строку дії договору, який обмежується строком дії карти (1 рік, що відповідає її типу, п.1.1. договору) тобто до 19 грудня 2014 року. Вказана позиція висвітлена у постанові ВП ВС від 05 квітня 2023 прийнятій за результатами розгляду справи №910/4518/16. Тобто, зазначене свідчить про відсутність такої складової необхідної для вчинення виконавчого напису, як безспірність заборгованості.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та п. 1.1. ч. 1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.
Відповідно до ч. 2 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Відповідно до п. 2.1. ч. 2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», п.п. 3.1., 3.3., 3.4. ч. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.
Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
При цьому, дії нотаріуса при вчиненні виконавчого напису мають бути спрямовані на перевірку безспірності заборгованості.
Встановивши, що на момент вчинення спірного виконавчого напису існували підстави, які свідчили про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами, керуючись ЗУ “Про нотаріат”, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 “Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса”, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виконавчі написи нотаріуса було вчинено у порушення вимог ЗУ “Про нотаріат”, оскільки за ним була стягнута заборгованість за кредитним договором, яка не була безспірною, у зв`язку з чим у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення спірного виконавчого напису.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 27.08.2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок згідно якого у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.
Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18) та від 27.08.2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18).
Доводи апелянта в скарзі про те, що виконавчий напис нотаріуса відповідає вимогам законодавства, оскільки при зверненні до нотаріуса банком були надані усі документи, які підтверджують безспірність заборгованості, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки доказів безспірності заборгованості апелянтом надано не було, та судом першої інстанції вірно встановлено, що стягнення заборгованості за відсотками проводиться за період з 19 грудня 2013 року по 11 квітня 2016 року, в той час як їх нарахування можливе лише до закінчення строку дії договору, який обмежується строком дії карти (1 рік, що відповідає її типу, п.1.1. договору) тобто до 19 грудня 2014 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано до суду належних доказів понесення ним витрат на правову допомогу, колегія суддів відхиляє, на підтвердження розміру понесених витрат позивачем надано: копію ордера, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію договору №49 від 31 травня 2021 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера №53, копію акта виконаних робіт № 1 від 06 березня 2023 року, а отже суд першої інстанції з врахуванням співмірності зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом, участю адвоката у судових засіданнях, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення 5000 грн. судових витрат на правову допомогу.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» — залишити без задоволення.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді А.П. Барильська

Е.Л. Демченко