П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/16170/23	

Перша інстанція: суддя Потоцька Н.В.,
повний текст судового рішення
складено 04.10.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Косцової І.П.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року по справі за  позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, -
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Одеській області щодо не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції;
стягнути з ГУНП в Одеській області середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з поліції за період з 14 квітня 2022 року по 15 червня 2023 року в розмірі 219 396,87 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що при звільненні (14.04.2022 р.) йому не була виплачена грошова компенсація за невикористану відпустку та індексація одноразової грошової допомоги при звільненні. Рішенням суду відновлено право позивача на отримання вказаних сум, яке виконано відповідачем 15.06.2023 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження,  позов задоволений частково.
Суд визнав протиправною бездіяльність ГУНП в Одеській області щодо не нарахування та невиплати позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 квітня 2022 року по 15 червня 2023 року включно та стягнув з відповідача на користь позивача 17 592,85 грн за період з 14 квітня 2022 року по 15 червня 2023 року включно.
У задоволенні решти позову суд відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови, посилаючись на порушення норм матеріального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги позивач обґрунтував тим, що суд 1-ї інстанції не навів правові обґрунтування щодо встановлення суми стягнення саме у розмірі 17592,85 грн., не обґрунтував, за якої формулою проведено розрахунок співмірності суми стягнення.
ГУНП в Одеській області надало до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить відмовити у задоволенні вказаної апеляційної скарги.
В свою чергу ГУНП в Одеській області, з посиланням на порушення норм матеріального права,  подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України є безпідставним.
ОСОБА_1  своїм правом на подання відзиву не скористався.
Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 14.04.2022 року наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 14.04.2022 року №735 о/с майор поліції ОСОБА_1 звільнений за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з посади інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області (а/c 11).
Після звільнення ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (пенсійна справа №1513028136).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 року у справі №420/13267/22, зокрема, зобов`язано Головне Управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2018 у кількості 18 діб, за 2020 у кількості 05 діб та 2021 рік у кількості 15 діб та одноразову грошову допомогу при звільненні з включенням індексації грошового забезпечення із відрахуванням раніше проведеної виплати одноразову грошову допомогу при звільненні.
Рішення суду набрало законної сили 31.03.2023 року.
13 та 15 червня 2023 року Головним управлінням перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 кошти у сумі 1714,79 грн. та 15886,04 грн. відповідно.
20.06.2023 року представником позивача подано адвокатський запит щодо виплати середнього заробітку за час затримки виплати грошового забезпечення при звільненні (а/с 14-15).
Листом від 26.06.2023 року за №14/80аз ГУНП в Одеській області відмовило у такій виплаті (а/с 16-17).
Оскільки остаточний розрахунок з позивачем проведено з затримкою, останній вважає, що він має право на стягнення середнього заробітку за весь час розрахунку при звільненні. 

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з урахуванням наступного.
Згідно ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116    цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.    При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою    цієї статті.
В постанові від 26 лютого 2020 року по справі №821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Крім цього Верховний Суд в постанові від 13 травня 2020 року по справі №810/451/17 вказав, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Таким чином, враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить   до висновку про можливість застосування норм ст.ст.116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців викладена в постановах Верховного Суду від 31 травня 2018 року по справі №823/1023/16, від 30 січня 2019 року по справі №807/3664/14, від 26 червня 2019 року по справі №826/15235/16.
Як вбачається з матеріалів справи, у день звільнення позивача з органів національної поліції йому не було виплачено в повному обсязі грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2018 у кількості 18 діб, за 2020 у кількості 05 діб та 2021 рік у кількості 15 діб та одноразову грошову допомогу при звільненні з включенням індексації грошового забезпечення на загальну суму 17  600,83 грн. При цьому, такий розрахунок в повній мірі був здійснений 15.06.2023 року.
Отже, суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.
Стосовно визначення розміру середнього заробітку за час затримки, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.
Відповідно до п.1 Порядку №100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться, виходячи із середньої заробітної плати.
Згідно п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у    випадках,    передбачених чинним    законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число    календарних    днів за цей період.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260.
Відповідно до п.7 розділу І Порядку №260 середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.
Таким чином, Порядок №260 є спеціальним   у  спірних правовідносинах в частині особливостей обчислення грошового забезпечення військовослужбовців.
Отже, застосуванню підлягають відповідні алгоритми, передбачені Порядком №100, залежно від кожного окремого випадку,  з  обов`язковим врахуванням спеціального правового регулювання порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, визначеного Порядком №260.
Разом з тим, суд 1-ї інстанції не врахував, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-IX від 01.07.2022, який набрав чинності 19.07.2022, до ст.117 КЗпП були внесенні зміни в частині обмеження стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку -    не більш як за шість місяців.
Апеляційний суд вважає, що зазначені обмеження є застосовними до спірних правовідносин у цій справі, незважаючи на те, що вони виникли до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-IX від 01.07.2022, так як станом на сьогоднішній день суд, з урахуванням обставин цієї справи, не може застосовувати ті норми права, які втратили свою чинність, оскільки остаточний розрахунок з позивачем проведено 15.06.2023 року в період дії норм КЗпП, якими встановлені вищезазначені обмеження.
Враховуючи наведене, на переконання апеляційного суду, наявні правові підстави для зобов`язання ГУНП в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 6 місяців, тобто за період з 14.04.2022 року по 14.10.2022 року.
Апеляційний суд зазначає, що при вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.
Вказаний підхід застосований Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у справі №806/2473/18 (постанова від 30.10.2019 року).
Так, істотність частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: частка компенсації /середній заробіток за весь час затримки розрахунку х 100 = х (%).
Для розрахунку необхідно визначити розмір грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням, вирахувати розмір середньоденного грошового забезпечення та кількість днів.
Згідно наданої відповідачем довідки про розмір грошового забезпечення позивача, його середньоденне грошове забезпечення становить 513,81 грн.
Кількість днів за період з 14.04.2022 року по 15.06.2023 року (зарахування на картковий рахунок позивача одноразової грошової допомоги) та становить 428 днів.
Відповідно, середній заробіток за час затримки виплати індексації грошового забезпечення позивача складає 219  910,68 грн. (513,81  грн. х 428 днів).
Так, істотність частки складових грошового забезпечення в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 17 600,83 грн (частка компенсації) / 219 910,68 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) х 100 = 8 %.
Разом з тим, кількість днів за період з 14.04.2022 року по 14.10.2022 року  (6 місяців, з урахуванням норм ст. 117 КЗпП) становить – 184 дні.
Отже сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 8 % становить: 513,81 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 8 % = 41,10 грн.; 41.10  грн. х 184 (днів затримки розрахунку) = 7  562,40 грн.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов правильного висновку про наявність достатніх та необхідних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , проте неправильно застосував норми матеріального права та невірно визначив період днів затримки розрахунку та, як наслідок, невірно обчислив суму середнього заробітку, яку потрібно виплатити позивачеві та період такої виплати, що є підставою для зміни рішення суду 1-ї інстанції в частині періоду та суми стягнення.
Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд, -  

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини у наступній редакції:
«Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з поліції за період з 14 квітня 2022 року по 14 жовтня 2022 року у сумі 7 562,40  грн. (сім тисяч п`ятсот шістдесят дві грн. 40 коп.).»
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		І.П. Косцова	
Судді	  	Ю.В. Осіпов    В.О. Скрипченко