ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 р. 	Справа № 520/10140/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2023, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М.,  м. Харків, повний текст складено 12.06.23  по справі № 520/10140/22 за позовом               ОСОБА_1 до              Головного управління Національної поліції в Харківській області                      
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі також - відповідач), в якій просив:
- визнати протиправними дії Головного управління національної поліції в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги у разі визначення поліцейському внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, інвалідності III групи, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 за № 580-VIII (зі змінами та доповненнями);
- зобов`язати Головне управління національної поліції в Харківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі визначення поліцейському внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, інвалідності III групи, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 за № 580-VIII (зі змінами та доповненнями).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення суду ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач наводить обставини справи, зазначає про їх неврахуванням судом першої інстанції. Просить урахувати, що позивач не зміг оформити документи зі встановлення інвалідності вчасно у зв`язку з обставинами, які не залежали від його волі.
За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що у період з 07.11.2015 по 21.12.2022 ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України.
Відповідно до свідоцтва про хворобу № 289 від 01.12.2021, виданого комісією ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області" ОСОБА_1 встановлено діагноз: "Гіпертонічна хвороба II ст., 2 ступеню з повторними ускладненнями гіпертонічними кризами в анамнезі. Ризик дуже високий. СН 0 ст. Гіпертонічна дисциркуляторна енцефалопатія II ст. з переважною недостатністю мозкового кровообігу. Гіпертонічна ангіопатія сітківки"; захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції (а.с. 10-14).
Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області №836о/с від 21.12.2021 майор поліції ОСОБА_1 звільнений з органів Національної поліції через хворобу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з посади дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1  ГУНП в Харківській області 21.12.2021 (а.с. 66).
21.12.2021 позивач отримав в Управлінні кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області, зокрема, направлення на МСЕК, що підтверджується розпискою (а.с. 15).
Довідкою МСЕК від 10.08.2022 за №345616 серії 12ААВ позивачу встановлено третю групу інвалідності, отриману через хворобу пов`язану з проходженням служби у поліції.
Рапорт позивача до ГУ НП в Харківській області від 01.09.22 про виплату одноразової грошової допомоги на підставі ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" зареєстрований канцелярією відповідача 08.09.22 вх. №3511 (а.с. 67).
Висновком про призначення одноразової грошової допомоги від 12.09.2022, затвердженим 29.09.2022, позивачу відмовлено у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію", з тієї підстави, що проміжок часу з моменту звільнення до дати встановлення групи інвалідності перевищує шість місяців (а.с. 9). 
Листом № С-158/119/05/29-2022 від 30.09.2022 позивачу роз`яснено, що підставою для відмови стало те, що 3 (третя) група інвалідності йому встановлена через 7 місяців 12 днів, а не як передбачено ч. 1 ст. 97 закону України "Про Національну поліцію" через 6 місяців.
Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено поважності пропуску строку встановлення інвалідності, визначеного ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію".
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію".
Відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.
Частиною 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: 1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин; 2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції; 3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті; 4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті; 5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності; 6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.
Згідно із пп. "в" п.4 ч.1 ст. 99 Закону України "Про Національну поліцію" розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату: визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності: в) III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Стаття 101 Закону України "Про Національну поліцію" передбачає вичерпні підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.
Відповідно до частин 1, 6 статті 100 Закону України "Про Національну поліцію" визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.
Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (ч. 2 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію").
Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11.01.2016 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року № 163/28293 (далі - Порядок № 4), яким визначається механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 4 передбачено, що днем виникнення права на отримання ОГД є: 1) у разі загибелі (смерті) поліцейського - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; 2) у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії; 3) у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата видачі довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.
Підпунктом 4 пункту 4 Розділу І Порядку № 4 передбачено призначення ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського: пов`язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.
Як передбачено пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 4, ОГД у разі загибелі (смерті) поліцейського чи втрати працездатності поліцейського призначається та виплачується у випадках та в розмірах, визначених Законом України "Про Національну поліцію", особам, які мають право на її отримання, відповідно до цього Закону. Передумовою виплати одноразової грошової допомоги є дотримання певної процедури та послідовності.
Положеннями Розділу ІІІ цього Порядку передбачено, що посадові особи органів поліції, закладів освіти у межах своїх повноважень повинні сприяти особам, які мають право на призначення і отримання ОГД відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги (пункт 2).
Заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції, закладів освіти за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до органів державної влади (далі - останнім місцем проходження служби). У разі коли такий орган (заклад, установу) ліквідовано, заява подається до органу (закладу, установи) за місцем зберігання особової справи (пункт 3).
З наведеного вбачається, що одноразова грошова допомога є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка за встановленою процедурою призначається і виплачується особам, які на підставі закону мають право на її отримання.
Спірні правовідносини у вказаній справі виникли з приводу відмови відповідача у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги з підстав того, що ІІІ групу інвалідності від захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, позивачу встановлено поза межами шестимісячного терміну після звільнення з поліції за станом здоров`я, визначеного пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію".
Верховний Суд в постанові від 13 грудня 2019 року у справі №2040/6159/18 (провадження №К/9901/1557/19) дійшов висновку, що така обставина як встановлення інвалідності понад шестимісячний строк з моменту звільнення, не може слугувати підставою для відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність була встановлена поза межами строку, визначеного положеннями статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" не з вини позивача.
Отже, для з`ясування обставин того, чи має право позивач на призначення одноразової грошової допомоги та чи до правильного висновку дійшов суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності позивачем поважності пропуску строку встановлення інвалідності, визначеного ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію", необхідно дослідити поважність причин, через які позивач не зміг вчасно в межах шестимісячного строку завершити процедуру встановлення групи інвалідності.
Так, позивач, як на підставу поважності пропуску строку встановлення групи інвалідності посилається на введення в країні воєнного стану та повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України.
За змістом статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі, Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 продовжено строк воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб (продовжено дотепер)
Харківська міська територіальна громада входить до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75 (зі змінами).
З матеріалів справи вбачається, що згідно з листом № 33/41-1213 від 02.12.2022 М(ВЛ)К ДУ "ТМО МВС України по Харківській області" з 24 лютого 2022 року по 03 травня 2022 року тимчасово не функціонувала. При цьому функції з проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи М(ВЛ)К ДУ "ТМО МВС України по Харківській області" до інших закладів охорони здоров`я, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України не передавались (а.с. 59).
Також, згідно з листом № 01-13/420 від 18.10.2022 КЗОЗ "ОЦМСЕ" з 01 березня 2022 року по 23 березня 2022 року знаходився в режимі простою у зв`язку з проведенням на території України бойових дій внаслідок агресії Збройних сил Російської Федерації та оголошеним воєнним станом з 24 лютого 2022 року.
Під час воєнних (бойових) дій в м. Харкові в результаті ракетного удару в ніч на 7 березня 2022 року зруйновано будинок АДРЕСА_1 , де знаходилася поліклініка та комісії ДУ "ТМО МВС України по Харківській області", в результаті чого пошкоджена та знищена документація, яка перебувала в поліклініці, в тому числі й амбулаторна карта позивача з наявними в ній записами та оригіналами медичних документів, необхідних для проходження медико-соціальної експертної комісії, про що зазначено в листі ДУ "ТМО МВС України по Харківській області" № 33/41-1076 від 03.11.2022.
При цьому, як убачається зі Свідоцтва про хворобу №289, виданого ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області» від 01.12.2021, позивач звертався за медичною допомогою та проходив лікування, зокрема в КПН «Обласна клінічна лікарня» (м. Харків), ДУ «Національний інститут терапії ім. Л.Т. Малої» АМНУ (м. Харків), КНП «Мереф`янська ЦРЛ» (м. Мерефа Харківського району), КНП «Міська клінічна лікарня № 13» (м. Харків), а також КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» (м. Харків) і виписки із зазначених медичних закладів містились у його амбулаторній карті станом на дату видачі та отримання направлення на МСЕК (21.12.2021).
Колегія суддів зазначає, що такі обставини могли унеможливити своєчасне виконання позивачем всіх етапів проходження медичної комісії і є підставою для висновку про відсутність вини в пропуску строків проходження медико-соціальної експертизи.
Колегія суддів акцентує увагу, що місто Харків постійно знаходиться під ракетними та артилерійськими обстрілами, а також частина Харківської міської територіальної громади перебувала в зоні проведення активних воєнних (бойових) дій, тимчасовій окупації (до вересня 2022 року), оточенні (блокуванні). Відтак, з урахуванням того, що на території міста Харкова, починаючи з 24 лютого 2022 року, постійно велись активні бойові дії, що загрожували життю та здоров`ю цивільного населення, несвоєчасне завершення позивачем медичних оглядів не може ставитися йому в провину, оскільки в першу чергу обумовлено необхідністю збереження власного життя.
В період з 24 лютого 2022 року по 03 травня 2022 року на території Харківської області тривали активні бойові дії, що робило неможливим навіть дістатися до ДУ "ТМО МВС України по Харківській області" без загрози життю та здоров`ю позивача.
Крім того, ДУ "ТМО МВС України по Харківській області" не працювало більше 2 місяців і в цей період позивач не мав змоги звернутися для направлення документів на медико-соціальну експертизу.
При цьому, в листі ДУ "ТМО МВС України по Харківській області" № 33/41-1076 від 03.11.2022 зазначено, що відповідно до даних журналів реєстрації амбулаторних пацієнтів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10.02.2022 звертався до лікарів окуліста та отоларинголога, а 15.02.2022 – до невропатолога поліклініки ДУ ТМО для оформлення документів на МСЕК (а.с. 25).
Тобто, позивач своєчасно звернувся для оформлення документів на МСЕК, проте з незалежних від нього причин фактично втратив два місяці з шести, що відведені законом для встановлення інвалідності і отримання відповідної довідки МСЕК,  у зв`язку з необхідністю відновлення оригіналів виписок з амбулаторних карт та з історії хвороби стаціонарного хворого, відсутністю безпечних умов  проходження медичної комісії на території Харківської області через повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
В спірних правовідносинах в пріоритеті має бути безпека позивача, яка не може ставитися в залежність від необхідності своєчасного проходження медичної комісії за відсутності безпечних умов її проходження на території Харківської області, яка є однією з найбільш постраждалих в країні від російської агресії.
Враховуючи наведене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведення позивачем поважності пропуску строку встановлення інвалідності, визначеного ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію".
З огляду на встановлені обставини справи, враховуючи поважність причин пропуску строку звернення позивача для встановлення інвалідності, визначеного ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію", колегія суддів дійшла висновку про визнання протиправними дій Головного управління національної поліції в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги у разі визначення поліцейському внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, інвалідності III групи, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 за № 580-VIII.
Разом з тим колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
При цьому, за приписами частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За матеріалами справи позивачу відмовлено у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію", висновком про призначення одноразової грошової допомоги від 12.09.2022, затвердженим 29.09.2022, який складений за результатами розгляду заяви (рапорту) позивача про призначення йому одноразової грошової допомоги на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 закону України "Про Національну поліцію" (а.с. 9).
Проте, з вимогою про скасування рішення ГУНП в Харківській області – висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги від 12.09.2022, затвердженого 29.09.2022, позивач не звертався.
Констатуючи викладене, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, колегія судів уважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і визнати протиправним та скасувати висновок ГУНП в Харківській області про призначення одноразової грошової допомоги від 12.09.2022, затверджений 29.09.2022, яким ОСОБА_1 відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги за результатами розгляду заяви про призначення одноразової грошової допомоги на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 закону України "Про Національну поліцію" з покладенням на Головне управління національної поліції в Харківській області обов`язку призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі визначення поліцейському внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, інвалідності III групи, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 за № 580-VIII.
Доводи апеляційної скарги приймаються колегією суддів у якості належних.
Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідності до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про задоволення позову.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат із урахуванням положень статті 139 КАС України, колегія суддів виходить з того, що судові витрати, які були понесені позивачем під час розгляду справи, складаються із витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальній сумі 2049,79 грн (858,88 грн за подання позовної заяви та 1190,88 грн за подання апеляційної скарги).
Оскільки Другим апеляційним адміністративним судом ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено, рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат зі сплати судового збору, стягнувши з Головного управління Національної поліції в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень 2049,79 грн на користь позивача. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 по справі № 520/10140/22 - скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги у разі визначення поліцейському внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, інвалідності III групи, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 за № 580-VIII.
Скасувати висновок ГУНП в Харківській області про призначення одноразової грошової допомоги від 12.09.2022, затверджений 29.09.2022, яким ОСОБА_1 відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги за результатами розгляду заяви про призначення одноразової грошової допомоги на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 за № 580-VIII.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі визначення поліцейському внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, інвалідності III групи, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 за № 580-VIII.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2049 (дві тисячі сорок дев`ять) грн 79 коп. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко