ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Головуючий I інстанції: Бабаєв А.І.
01 грудня 2023 р. 	Справа № 520/1956/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року у справі № 520/1956/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-
В с т а н о в и в:
23.01.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати з 15.08.2022 по 28.12.2022 основних видів грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити з 15.08.2022 по 28.12.2022 перерахунок та виплату грошового забезпечення відповідно до   постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017 (далі - постанова № 704), із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022 для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням із урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати підйомної допомоги без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату підйому допомоги за 2022 рік із урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . На час прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу відповідач провів йому нарахування та виплату грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) з використанням для визначення    розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного 2022 року шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт відповідно до додатків 1-14 до постанови № 704.   
Вказує, що 30.01.2020 набула чинності постанова Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 від 29.01.2020, якою визнано протиправним та скасовано пункт 6    постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 (далі - постанова № 103), яким пункт 4 постанови № 704    викладено в новій редакції. Отже, пункт 4    постанови № 704 підлягає застосуванню в редакції до внесення змін постановою № 103 саме з 30.01.2020, яким розрахунковою величиною для визначення розміру посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу є розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року, а не прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018, який було застосовано відповідачем для обчислення розміру його    грошового забезпечення на момент виключення зі списків особового складу.
Крім того, всупереч п. 1   наказу Міністерства оборони України від 05.02.2018 № 45   (далі по тексту - порядок № 45)   відповідачем не виплачено підйомну допомогу при переїзді на нове місце служби, що підтверджується відсутністю відповідної інформації у витязі з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2022 № 346.
Заперечуючи вимоги адміністративного позову у відзиві військова частина НОМЕР_1 зазначає, що в первісній редакції пункту 4 постанови № 704 встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. Пунктом 6 постанови № 103 внесені зміни до пункту 4 постанови № 704, якими встановлено залежність розмірів посадового окладу і окладу за військовим (спеціальним) званням саме від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, та вилучено умову, що такий розрахунок повинен проводитись виходячи із 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Наголошує на те, що відповідно до списку військовослужбовців для виплати підйомної допомоги та добових за час перебування в дорозі, затвердженого наказом командира військової частини від 19.09.2022 № 262 позивачу нараховано виплата, а згідно відомостям нарахування коштів № 180 на виплату підйомної допомоги на карткові рахунки військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 платіжним дорученням від 19.09.2022 № 554 перераховано на картку (копії підтверджуючих документів додаються).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2023 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 15.08.2022 по 28.12.2022 основних видів грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити з 15.08.2022 по 28.12.2022 перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідно до   постанови № 704, із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022 для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, із урахуванням раніше виплачених сум.
Визнанопротиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підйомної допомоги за 2022 рік із урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022.
Висновок суду вмотивований тим, що з моменту набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 наявні правові підстави    визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим    (спеціальним)    званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт. Тому у період з 15.08.2022 по 28.12.2022 (день виключення позивача зі списку особового складу військової частини) грошове забезпечення позивача має обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не прожиткового мінімуму, встановленого на 01.01.2018. підйомну допомогу позивачу також нарахувати та виплатити за 2022 рок із урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022.
Не погоджуючись із судовим рішенням, посилаючись на передчасність, необґрунтованість судового рішення, порушення судом першої інстанції    норм чинного законодавства, в апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 просить скасувати судове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2023 і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що в первісній редакції пункту 4 постанови   № 704 встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. Пунктом 6 постанови № 103 внесені зміни до пункту 4    постанови № 704, якими встановлено залежність розмірів посадового окладу і окладу за військовим (спеціальним) званням саме від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, та вилучено умову, що такий розрахунок повинен проводитись виходячи із 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року. 
Відповідач вважає, що жодне з рішень суду, в тому числі Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, не відміняє законодавчо встановленої вимоги щодо застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, як базового при нарахуванні та виплаті посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу.
Вважає, що нарахування позивачу здійснені з 15.08.2022 по 28.12.2022 грошового забезпечення та підйомної допомоги проведено з дотриманням вимог законодавства.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).
                              За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин    справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 15.08.2022 по 28.12.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2022 № 346 позивача було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знято зі всіх видів забезпечення (а.с.5).
Учасниками справи не заперечується та обставина, що ОСОБА_1 за період з   січня 2020 року по 10.01.2022 було нараховано та виплачено грошове забезпечення, обрахунок якого проводився шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до платіжного доручення від 19.09.2022 № 554 у розмірі 61   474, 47 грн (а.с.27).
Частиною другою   статті 19 Конституції України   передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Згідно з приписами частини першої   статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII   «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»   (далі - Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частиною 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною четвертою   статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою   № 704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 4 постанови № 704, в редакції від 30.08.2017, яка була чинна до 24.02.2018, було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Проте згодом постановою № 103 (яка набрала чинності 24.02.2018) до постанови № 704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови № 704 було викладено у новій редакції.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, яка набрала законної сили 29.01.2020, визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту 2 постанови № 704.
Таким чином, дія пункту 4 постанови № 704 відновлена у первісній редакції, яка, при цьому, запроваджувала у якості однієї з величин алгоритму розрахунку показника окладу за посадою - мінімальний розмір заробітної плати.
З цього приводу колегія суддів враховує, що із 01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII) пунктом 3 розділу ІІ якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.
Зі змісту наведених положень та, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 7 КАС України, колегія суддів вважає, що під час розв`язання правової колізії між нормами пункту 3 розділу ІІ Закону № 1774-VІІІ та пункту 4 постанови № 704, у редакції до внесення змін постановою № 103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 постанови № 704, перевагу належить надати положенням закону, як акту права вищої юридичної сили, з урахуванням принципу верховенства права, закріпленого у ст. 8 Конституції України.
Оскільки норма пункту 3 розділу II Закону № 1774-VIII не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 постанови № 704, у редакції до внесення змін постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14    до постанови № 704, тому відсутні правові підстави для обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
Тобто, положення пункту 4 постанови № 704 щодо обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягає.
Колегія суддів також зазначає, що застосування означених вище нормативних актів у подібних правовідносинах вже було предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, у пункті 62 постанови від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21 Верховний Суд сформулював наступні правові висновки:
- з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;
- встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Такий правовий висновок підтриманий Верховним Судом також у постановах від 06.02.2023 у справі № 160/2775/22, від 15.02.2023 у справі № 120/6288/21-а, від 22.03.2023 у справі № 340/10333/21, який в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає застосуванню судами першої та апеляційної інстанцій.
Колегія суддів зазначає, що Закон України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не містить застережень щодо застосування, як розрахункової величини для визначення грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018, а також прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення розміру посадового окладу військовослужбовця.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджено наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260, зареєстровано в    Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197.
Посилання скаржника, на постанови Верховного Суду від 11.02.2021 у справах № 200/3774/20-а, 240/11952/19 та від 18.02.2021 у справі № 200/3775/20-а, колегія суддів відхиляє, так як спірні правовідносини, які були предметом розгляду в суді касаційної інстанції у вказаних справах, не є подібними до правовідносин у цій справі та стосувались правомірності обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званняміз використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, в той час як правовідносини у цій справі стосуються правомірності застосування прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня 2018 року, який було використано для обрахунку відповідачем при обчисленні розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого   законом   на 1 січня календарного року.
Відповідно до пункту 1 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги затвердженого Порядком № 45 у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, та тих, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу (далі - військовослужбовці), на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням на навчання до вищих військових навчальних закладів, вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи (далі - військові навчальні заклади), та військових коледжів або навчальних центрів (навчальних підрозділів), термін навчання в яких становить шість місяців і більше, без збереження посади за попереднім місцем служби або у зв`язку з передислокацією військової частини (підрозділу військової частини), установи, організації (далі - військова частина) їм виплачується: підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена його сім`ї, який переїхав з ним на нове місце військової служби.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 45 право на отримання підйомної допомоги і добових для військовослужбовців виникає:
- на дату прийняття військовослужбовцем посади та справ - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду;
- на дату зарахування на навчання - для військовослужбовців, які зараховані на навчання до військових навчальних закладів;
- на дату прибуття до місця дислокації, оголошений наказом командира військової частини, - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби у складі військової частини (підрозділу) в інший населений пункт.
Розмір підйомної допомоги обчислюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, установлених військовослужбовцю за новим місцем військової служби на дату, коли військовослужбовець приступив до виконання обов`язків за посадою (зарахування на навчання), або на дату прибуття до нового місця дислокації військової частини, на членів сім`ї - на дату реєстрації рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 45 виплата військовослужбовцям підйомної допомоги та добових здійснюється за новим місцем військової служби (місцем навчання) відповідно до наказу командира (начальника) військової частини (військового навчального закладу) із зазначенням нарахованої суми виплат.
У наказі зазначаються дата та номер наказу про призначення військовослужбовця на військову посаду (зарахування на навчання), дата, коли він приступив до виконання обов`язків за посадою, дата вибуття з попереднього місця військової служби та прибуття на нове місце військової служби (на нове місце дислокації військової частини).
Військовослужбовцям, які на дату прибуття до іншого населеного пункту перебувають у розпорядженні відповідного командира, виплата підйомної допомоги та добових здійснюється після призначення їх на посади та вступу до виконання обов`язків за посадами за новим місцем військової служби в цьому населеному пункті.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.12.2022 № 346, який міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 призначено наказом командувача Сил логістики Збройних сил України від 22.12.2022 № 72-РС на посаду головного сержанта-командира відділення охорони та оборони взводу охорони та оборони роти охорони та оборони батальйону охорони 65 центральної артилерійської бази зберігання ракет і боєприпасів, ВОС-100975/182А, з вибуттям до нового місця служби у війькову частину НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 (а.с.5).
Колегією суддів враховано, що відповідачем не заперечується ані факт переїзду позивача до нового місця служби м. Балаклія, та перебування на новій посаді, ані право ОСОБА_1 на отримання підйомної допомоги за 2022 рік.
Вказана виплата була здійснена позивачу, однак з урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2022.
Слід зазначити, що виплата грошового забезпечення та одноразових виплат, до яких відноситься підйомна допомога, безпосередньо залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, який в свою чергу протиправно обрахувався відповідачем без урахування показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня календарного року.
Застосовуючи зазначений правовий підхід до обставин цієї справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач, застосовуючи при обчисленні грошового забезпечення позивача такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, діяв протиправно.
Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).    
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                              
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова