ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 грудня 2023 року
м. Київ
справа № 758/188/21
провадження № 61-14868св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області Соломатіна Оксана Петрівна, приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенець Олександр Анатолійович, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду міста Києва у складі судді Петрова Д. В., 
від 16 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Таргоній Д.О., Голуб С. А., Писаної Т. О., від 27 вересня 2023 року.
Короткий зміст заявлених позовних вимог
1.           У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області Соломатіна О. П., приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області 
Семенець О. А., про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння.
2.           Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що у 2018 році невідомі особи вивезли її до Житомирської області, де дізналися про наявність у неї у власності двох квартир у місті Києві. На їхню пропозицію відчужити вищезазначені квартири позивачка надала їм відмову. В подальшому невідома особа шахрайським шляхом заволоділа її паспортом.
3.           Позивачка вказувала, що згодом їй стало відомо, що невідома раніше їй особа ОСОБА_2 , використавши нотаріальну довіреність № 1437 від 25 червня 2018 року, видану від її імені і посвідчену приватним нотаріусом Семенцем О. А., відчужила належне їй майно на користь ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу № 3073 від 28 вересня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Семенцем О. А. З вказаного приводу було подано відповідну заяву до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві.
4.           Позивачка посилалася на те, що вищезазначена довіреність від її імені та договір купівлі-продажу повинні бути визнані недійсними, оскільки в той період часу вона, в силу своєї хвороби, яка виявлена в неї з 1988 року, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
5.           Враховуючи вищевикладене та уточнивши свої вимоги, ОСОБА_1 просила визнати недійсною довіреність від її імені на ім`я ОСОБА_2 , посвідчену приватним нотаріусом Васильківського нотаріального округу Київської області Семенцем О. А. 25 червня 2018 року, яка зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за номером 1437; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири                         АДРЕСА_1 , серія та номер 3073 від 28 вересня 2018 року, укладений з ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Васильківського нотаріального округу Київської області 
Семенцем О. А.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53695058 від 20 серпня 2020 року, приватний нотаріус Буглак О. Г., Київський міський нотаріальний округ; витребувати у власність ОСОБА_1 від ОСОБА_4 квартиру 
АДРЕСА_1 .
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
6.           Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16 березня 
2023 року позовні вимоги  ОСОБА_1 задоволено. 
7.           Визнано недійсною довіреність від імені  ОСОБА_1 на ім`я  ОСОБА_2 , посвідчену приватним нотаріусом Васильківського нотаріального округу Київської області Семенцем О. А. 25 червня 2018 року, яка зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за номером 1437. 
8.           Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , серія та номер 3073 
від 28 вересня 2018 року, укладений з  ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Васильківського нотаріального округу Київської області 
Семенцем О. А., зареєстрований в реєстрі за номером 3073. 
9.           Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53695058 від 20 серпня 2020 року. 
10.        Витребувано у власність  ОСОБА_1 від ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 .
11.        Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час підписання спірної довіреності, а також укладання спірного договору купівлі-продажу квартири позивачка перебувала у стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними, що підтверджено висновком судово-психіатричного експерта. Отже, спірна довіреність була укладена дієздатною фізичною особою, яка її вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому суд дійшов висновку про недійсність спірної довіреності від імені ОСОБА_1 на ім`я 
ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенцем О. А. від 25 червня 2018 року, на підставі частини першої статті 225 ЦК України, а відповідно і недійсності договору купівлі-продажу квартири від 28 вересня 2018 року, зареєстрованого у реєстрі № 3073.
Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції
12.        Постановою Київського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року - без змін.
13.        Постанова апеляційного суду мотивована тим, що вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував положення статті 225 ЦК України, яка регулює спірні правовідносини, і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки на період підписання довіреності, а також укладання договору купівлі-продажу позивачка не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.
14.        Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач є добросовісним набувачем, не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки спірна квартира могла бути відчужена виключно у разі наявності волевиявлення власника. Водночас, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 рішення про відчуження спірної квартири не приймала.
15.        З огляду на те, що спірна квартира вибула з власності поза волею позивачки, пред`явлення останньою позову до кінцевого набувача права на квартиру про її витребування на підставі статей 387, 388, 396 ЦК України відповідає вимогам закону. 
Узагальнені доводи касаційної скарги
16.        17 жовтня 2023 року ОСОБА_4  звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року і ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.
17.        Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанції заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12, від 28 вересня 
2016 року у справі № 6-1531цс16, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц та у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 359/3849/14-ц, від 18 вересня 2019 рокуу справі 
№ 311/3823/15-ц, від 02 березня 2020 року у справі № 221/1008/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки. Крім того зазначає, що суд розглянув справу у його відсутність, чим порушив права заявника (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
18.        Заявник зазначає, що справу у суді першої інстанції було розглянуто за його відсутності та без його відома. В матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що його належним чином було повідомлено про час і місце розгляду справи, докази відмови від отримання розписки.
19.        Заявник стверджує, що суди неправильно застосували до спірних правовідносин положення статті 225 ЦК України. Враховуючи захворювання позивачки, є підстави для визнання її недієздатною з дитинства. Однак правила статті 225 ЦК України поширюються лише на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення правочину він перебував у такому стані, що в момент укладення правочину він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове зрушення, тощо). 
20.        Також заявник зазначає, що при вирішенні спору суди взяли до уваги висновок судово-психіатричної експертизи вибірково та однобічно без урахування тієї частини висновку, де зазначено, що порушення психіки 
ОСОБА_1 не було одномоментним, а тривало протягом її життя і продовжує тривати й наразі. Висновок експертизи вважає неточним. 
21.        Заявник звертає увагу на те, що якщо брати до уваги висновок експертизи, слід визнати, що і на момент звернення до суду, і на момент підписання позивачкою доручення на ім`я особи на представництво її інтересів в суді вона не розуміла значення своїх дій і не могла ними керувати. Вказане свідчить про те, що позов необхідно було залишити без розгляду, оскільки 
ОСОБА_1 не може бути належною позивачкою у цій справі. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
22.        Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 758/188/21.
23.        Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня2023 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
24.        У поданому відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 вказує, що суди дійшли правильних висновків про  задоволення позовних вимог, а доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті судових рішень. Відповідач ОСОБА_4 свідомо не отримував кореспонденцію та ігнорував судові засідання. У справі 
№ 758/8664/23 про його виселення із спірної квартири він зазначив, що йому чинять перешкоди у доступі до поштової скриньки. ОСОБА_4 та його представник не були позбавлені права на подання доказів до суду апеляційної інстанції, а також заявляти клопотання. Сама ОСОБА_1 приймала участь у судовому засіданні в суді першої інстанції, а також оглядалася судовими експертами під час проведення психіатричної експертизи.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
25.        Згідно з копією довідки УП у Солом`янському районі ГУНП у м. Києві 
від 12 березня 2019 року, у період часу з травня по серпень 2019 року невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа паспортом на ім`я 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в подальшому заволоділа її майном. 
26.        Вказана подія була зареєстрована до ЄРДР за № 12018100090010561 
від 14 вересня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 КК України.
27.        Згідно з копією довіреності (бланк серія ННІ № 995382), посвідченої приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Соломатіною О. П. від 03 вересня 2018 року, ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_7 бути її представником з питань зняття з реєстраційного обліку будь-яких осіб (крім неї) в належних їй квартирах, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та 
АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 . Строк дії довіреності встановлено один рік - до 03 вересня 2019 року.
28.        Згідно з копією договору купівлі-продажу квартири (серії ННР № 272477), посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенцем О. А. від 28 вересня 2018 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3073, ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності за реєстровим № 1437, посвідченої приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенцем О. А. 25 червня 2018 року, продав, а ОСОБА_3 купив квартиру  під 
АДРЕСА_1 .
29.        Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 235497150 від 04 грудня 2020 року, право власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано з 20 серпня 2020 року за             ОСОБА_4 . Підстава - договір купівлі-продажу, серія та номер 3063, виданий 20 серпня 2020 року.
30.        У відповідності до копії посвідчення серія НОМЕР_1 , виданого управлінням праці та соціального захисту населення Солом`янської РДА 
09 листопада 2018 року, ОСОБА_1 є інвалідом 3-ої групи за загальним захворюванням.
31.        Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 647                             від 02 листопада 2022 року, ОСОБА_1 , на період підписання довіреності, а також укладання договору купівлі-продажу (25 червня 2018 року та 28 вересня 2018 року) страждала на легку розумову відсталість (олігофренія в ступеню вираженої дебільності) із вираженими емоційно-вольовими порушеннями (згідно з МКХ-10:F 70.1). ОСОБА_1 за своїм психічним станом у період підписання довіреності та укладання договору купівлі-продажу (25 червня             2018 року та 28 вересня 2018 року) не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
32.        Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
33.         Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
34.        Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
35.        Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
36.        За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
37.        Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
38.        Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
39.        За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. 
40.        Згідно з частинами першою та другою статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
41.        Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
42.        Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
43.        За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
44.        Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
45.        Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
46.        Головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тобто основним юридичним фактом, що підлягає встановленню судами, є дійсна спрямованість волі сторін на укладення договору.
47.        Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
48.        Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.
49.        Відповідно до частин першої та третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
50.        Представництво характеризується такими ознаками: цивільні права та обов`язки належать одній особі, а здійснюються безпосередньо іншою; представник вчиняє певні юридичні дії (вчинення виключно фактичних (не юридичних) дій представництвом не охоплюється); представник діє не від свого імені, а від імені іншої особи; представник діє виключно в межах наданих йому повноважень; правові наслідки настають не для представника, а для особи, яку він представляє. 
51.        Згідно з частинами першою, третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
52.        Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.
53.        Відповідно до статті 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.
54.        Тобто правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють. 
55.        Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
56.        Для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
57.        Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).
58.        Тобто для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.
59.        Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
60.        Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
61.        Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
62.        Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19), на які зокрема посилався й заявник у касаційній скарзі.
63.        При вирішенні спору за клопотанням сторони позивачки у справі було проведено судово-психіатричну експертизу, складено висновок № 647                      від 02 листопада 2022 року, у відповідності до якої ОСОБА_1 , на період підписання довіреності, а також укладання договору купівлі-продажу (25 червня 2018 року та 28 вересня 2018 року) не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. 
64.        За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
65.        У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
66.        Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим доказам, враховуючи висновки судово-психіатричної експертизи, дійшов обґрунтованого висновку проте, що на час підписання довіреності позивачка не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. При вирішенні спору судами правильно застосовано до спірних правовідносин положення статті 225 ЦК України.
67.        Слід зазначити, що ОСОБА_1 безпосередньо брала участь під час проведення експертизи, судовим експертом досліджувалися медичні документи ОСОБА_1 з 1992 по 2016 роки. Висновок судово-психіатричного експерта 
№ 647 від 02 листопада 2022 року є конкретним, однозначним, дозволяє безсумнівно дійти висновку про те, що спірна довіреність була укладена особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними в момент складення довіреності. 
68.         ОСОБА_4 не надано вмотивованих доказів помилковості чи необґрунтованості вказаного висновку експерта, або доказів, що висновок експертизи суперечить іншим матеріалам справи чи викликає сумніви в його правильності, що було його процесуальним обов`язком відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України.
69.        Із урахуванням викладеного, суди дійшли правильних висновків про визнання недійсною довіреності від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Васильківського нотаріального округу Київської області Семенцем О. А. 25 червня 2018 року, яка зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за номером 1437, а також оспорюваного договору купівлі-продажу належної позивачці квартири, укладеного на підставі такої довіреності.
70.        Вказаним обставинам надана належна оцінка судами першої та апеляційної інстанції, враховуючи доводи апеляційної скарги, які є подібними доводам касаційної скарги.
71.        Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 
72.        Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України). 
73.        Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно він особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
74.        Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
75.        За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.
76.        Посилання заявника на те, що він є добросовісним набувачем спірної квартири, не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки не спростовує той факт, що нерухоме майно вибуло з володіння 
ОСОБА_1 без її волі, а відповідно до положень статті 388 ЦК України, у такому разі, власник майна має право на витребування його від добросовісного набувача.
77.        Окрім зазначеного, апеляційним судом було зауважено, що ОСОБА_4 не надав належних доказів використання та утримання спірної квартири.
78.        Водночас, варто зауважити, що права добросовісного набувача, у такому випадку, захищені статтею 661 ЦК України, відповідно до якої у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.
79.        Слід зазначити, що вся судова кореспонденція направлялася судом першої інстанції на адресу ОСОБА_4 , а саме: кв. 
АДРЕСА_1 . Однак вона поверталася із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У відповідності до наявної у матеріалах справи копії паспорта ОСОБА_4 , останній зареєстрований за адресою: кв. 
АДРЕСА_1 , з 18 березня 2021 року. Звертаючись із апеляційною та касаційною скаргами, ОСОБА_4 вказував саме зазначену адресу для листування, а тому не має підстав стверджувати, що судом було порушено його права на інформування про дату, місце та час судового розгляду справи.
80.        Окрім зазначеного, ОСОБА_4 не був позбавлений процесуальної можливості подати до суду апеляційної інстанції відповідні докази, заявляти клопотання щодо предмету спору, а тому його доводи про порушення його прав не знайшли свого підтвердження враховуючи процесуальну поведінку заявника.
81.        Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують, на правильність висновку про задоволення позовних вимог не впливають. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій з урахуванням обставин цієї справи не суперечать висновкам Верховного Суду, на які заявник послався в обґрунтування доводів касаційної скарги.
82.        Колегія суддів, надаючи оцінку судовим рішенням на предмет їх законності у межах доводів касаційної скарги, погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій, оскільки суди правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
83.        Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.                Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
2.                РішенняПодільського районного суду міста Києва від 16 березня 
2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року залишити без змін
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий           	       Є. В. Синельников  	
Судді 	       О. В. Білоконь          О. М. Осіян           Н. Ю. Сакара   	
 	       В. В. Шипович