Справа № 307/13/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       30 листопада 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого – Джуги С.Д.
суддів – Кожух О.А., Мацунича М.В.
з участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 березня 2023 року у складі Чопик В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , до акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, головний державний виконавець відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франсівськ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом.
Позов мотивовано тим, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приват банк» було укладено кредитний договір №МКА0GL0000000002 від 14 серпня 2008 року про надання кредитних коштів. 08 грудня 2017 року, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, Завалієвим Артемом Анатолійовичем, було вчинено виконавчий напис № 14705, у зв`язку із наявністю боргу за кредитним договором, укладеним між нею, ОСОБА_1 , та Публічним акціонерним товариством Комерційного банку «Приват Банк», що є правонаступником Закритого акціонерного товариства «Приват Банк» у розмірі 2 989042,89 грн. (два мільйони дев`ятсот вісімдесят дев`ять тисяч сорок дві гривні вісімдесят дев`ять копійок).
Згідно виконавчого напису строк на його пред`ялення становить 3 роки, відповідно, 02 березня 2018 року головним державним виконавцем Тячівського районного відділу виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) було відкрите виконавче провадження № 55899538.
19 лютого 2020 року дії щодо примусового стягнення згідно виконавчого напису № 14705 прийняла на себе головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Міснік Нелі В`ячеславівна.
Вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача. 
Посилається на п.19 ст.34, ст. 87,88, 89 Закону України «Про нотаріат», главу 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 та вважає, що приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої пунктом 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та не надав достатніх та належних доказів відповідно до п. 3.2 передбаченого Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, у зв`язку з чим, оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства, вважає за необхідне, визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.
За вказаних обставин позивач просила суд визнати виконавчий напис, який вчинено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрованим № 14705 від 08 грудня 2017 року, таким, що не підлягає виконанню та стягнути судові витрати з відповідача.
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 березня 2023 року заявлений позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 14705 від 08 грудня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем. Вирішено питання по судовим витратам.
В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги посилається на те, що позивачем пропущено строки позовної давності, що є підставою відмови у позові. Вказує, що позивач у встановленому законом порядку не спростував належними та допустимими доказами, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення та не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Матеріалами справи установлено, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приват банк» було укладено кредитний договір №МКА0GL0000000002 від 14 серпня 2008 року про надання їй кредитних коштів.
08 грудня 2017 року, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, Завалієвим Артемом Анатолійовичем, було вчинено виконавчий напис № 14705, у зв`язку із наявністю боргу за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 , та Публічним акціонерним товариством Комерційного банку «Приват Банк», що є правонаступником Закритого акціонерного товариства «Приват банк» про стягнення заборгованості за договором станом на 26.06.2017 року грошових коштів у сумі 114 761,54 доларів США, що складає 2 989042, 89 грн. (два мільйони дев`ятсот вісімдесят дев`ять тисяч сорок дві гривні вісімдесят дев`ять копійок.) з врахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 29 870,87 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 34 890,67 доларів США; заборгованості пені у розмірі 50 000 доларів США, стягнення здійснюється за період з 14 серпня 2008 року по 26 червня 2017 року.
Постановою головного державного виконавця Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 02 березня 2018 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису № 14705, виданого 08 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А.
Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості.
З даним висновком погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті – документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження»).
Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право. Проте, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, є підставою нотаріального акту в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 .
Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та п.п.3.1, 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. за № 296/5 (далі по тексту - Порядок), передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. 
Відповідно до частини 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у разі стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", в частині, у тому числі і у п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.
Встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 8 грудня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Однак, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження наявності у нього укладеного нотаріально посвідченого договору (договорів), а також подання оригіналу такого нотаріусу на підтвердження безспірності заборгованості боржника, що є обов`язковою умовою вчинення виконавчого напису.
Крім того, як слідує з виконавчого напису, стягувана заборгованість нарахована за період з 14 серпня 2008 року по 26 червня 2017 року, тобто понад вісім років, що суперечить ст.88 ЗУ «Про нотаріат».
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Разом з тим, у виконавчому написі вказана сума пені у розмірі 50 000 доларів США, яка обрахована за період понад вісім років, що в будь-якому разі свідчить про спірність такої суми.
Наведені обставини підтверджують, що вчинення оспорюваного виконавчого напису здійснено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку, а відтак суд першої інстанції обґрунтовано визнав його таким, що не підлягає виконанню. 
Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому не заслуговують на увагу.
Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги щодо застосування судом апеляційної інстанції наслідків пропущення стоків позовної давності.
Статтею 267 ЦПК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Підставою для вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування позовної давності, якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції, є лише той факт, що відповідач, не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, та був позбавлений можливості здійснити таке право. 
Зазначений висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 200/11343/14-ц.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач був належним чином неодноразово повідомлений судом першої інстанції про розгляд справи, однак жодного разу в судове засідання не з`явився, та не заявляв суду першої інстанції про застосування позовної давності. 
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. (ч.3 ст.13 ЦПК України).
Згідно із ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчинення чи не вчиненням нею процесуальних дій.
З врахуванням наведеного відсутні підстави для вирішення судом апеляційної інстанції заяви відповідача про застосування позовної давності.
Рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,– 
постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 грудня 2023 року.
Головуючий:
Судді: