Справа № 308/11420/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        12 жовтня 2023 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого – судді Фазикош Г. В. 
суддів Джуги С. Д., Бисаги Т. Ю. 

з участю секретаря Чичкало М. А. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 червня 2022 року, ухвалене суддею Малюк В. М., по справі за позовом Ужгородської окружної прокуратури до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування п.1.35 рішення 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради № 1882 від 09.11.2015 року, скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку та державну реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2018 року Ужгородська місцева прокуратура пред`явила позов до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування п.1.35 рішення 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради № 1882 від 09.11.2015 року, скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку та скасування запису про державну реєстрацію права власності на землю.

Свої вимоги мотивували тим, що 27 сесія 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 року відбулася з порушенням вимог Конституції та законодавства України в цілому, а тому рішення прийняті на цій сесії підлягають скасуванню.

Зокрема, перед початком сесії 09.11.2015 року о 10 год. 06 хв., у відповідності до ст.. 34 Регламенту, згідно роздруківки програмно-технічного комплексу системи електронного голосування «Віче», шляхом застосування персональних карток, зареєстровано 30 депутатів. В подальшому, 09.11.2015 року о 10 год. 07 хв. проведено повторну реєстрацію, в рамках якої було зареєстровано 33 депутати.

Серед присутніх значилися депутати ОСОБА_2 (пульт для голосування № 57, ОСОБА_3 (пульт для голосування № 33), ОСОБА_4 (пульт для голосування № 13) та ОСОБА_5 (пульт для голосування № 49), які не були присутні на сесії міської ради 09.11.2015 року та персольну участь в голосуванні не приймали.

Так, відповідно до листа № 394 від 13.04.2016 року, командира військової частини НОМЕР_1 , полковника м/с ОСОБА_6 , з 05.11.2015 року по 08.12.2015 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні військової частини НОМЕР_1 (військовий госпіталь АДРЕСА_1 ).

Крім того, згідно інформації Державної прикордонної служби, викладеної в листі № 5/13-93 від 07.04.2016 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 з 08.11.2015 року по 12.11.2015 року перебував за межами Державного кордону України.

Свою відсутність на зазначеній сесії ОСОБА_5 підтвердив у розмові з журналістом телеканалу «Тиса», а ОСОБА_3 під час допиту у режимі телефонної розмови, про що складено відповідний рапорт.

Відсутність даних депутатів підтверджується і відеозаписом пленарного засідання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 року, який міститься у матеріалах кримінального провадження.

Таким чином, участь у 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 року прийняло 29 депутатів, що складає менше половини депутатів від загального складу ради, а тому вказана сесія не була повноважною, відтак зміни до порядку денного і всі прийняті на цій сесії рішення є незаконними.

Крім того, ОСОБА_7 , будучи депутатом Ужгородської міської ради, під час виникнення конфлікту інтересів, не повідомив про нього в установленому порядку колегіальний орган Ужгородську міську раду, і вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів на 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради (4 пленарне засідання), взяв участь у голосуванні і голосував за рішення № 1882 від 09.11.2015 року «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок».

Прийняття оспорюваного рішення в умовах реального конфлікту інтересів та допущення ОСОБА_7 порушення вимог ст. 28, ч. 2 ст. 35 Закону «Про запобігання корупції», ст. 59-1 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» підтверджено в постанові Ужгородського міськрайонного суду від 12.04.2017 року у справі № 308/12880/16, якою ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 11.07.2017 року вказану постанову в цій частині залишено без змін.

Відповідно до ст. 67 Закону «Про запобігання корупції» нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнанні незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, обєднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема, Національного агентства, органу місцевого самоврядування.

Крім того, рішення про затвердження проекту землеустрою оспорюваної земельної ділянки також не відповідає вимогам ст. 19, 24 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності». Зокрема, з 01 січня 2015 року набрали чинності частини 3 та 4 статті 24 даного Закону, відповідно до яких передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється у разі відсутності плану зонування або детального плану території. В даному випадку, ні плану зонування, ні детального плану території, станом на прийняття рішення про відведення земельної ділянки, не було. Такі прийняті лише на цій же сесії, без відповідного кворуму, а отже не набрали законної сили.

Звернення прокурора до суду в інтересах держави у сфері регулювання земельних відносин і охорони землі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання щодо порядку та правомірності розпорядження земельної ділянки шляхом скасування відповідного рішення ради.

З огляду на це, Ужгородська місцева прокуратура просить: 1) визнати незаконним та скасувати пункт 1.35 рішення 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 року за №1882;
2) скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:41:001:0467 площею 0,0103 га, вартістю 78599, 34 грн., від 26.11.2015 за №48431662;
3) скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:41:001:0467 площею 0,0103 га. (Т.1, а.с.1-13).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12 жовтня 2018 року позовну заяву Ужгородської місцевої прокуратури залишено без розгляду, оскільки така не містить чітких та обґрунтованих підстав для представництва (Т.1, а.с.118-119).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 31 січня 2019 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 12 жовтня 2018 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції, так як місцевий суд дійшов помилкових висновків, що прокурором не наведено достатніх підстав для звернення до суду в інтересах держави (Т.1, а.с.158-163).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 29 вересня 2021 року замінено позивача у даній справі: Ужгородську місцеву прокуратуру на Ужгородську окружну прокуратуру (Т.2, а.с.82-83).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07 червня 2022 року в задоволенні позову Ужгородської окружної прокуратури – відмовлено (Т.2, а.с.128-135).

На це рішення Закарпатська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу. Апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції про неналежність та недопустимість доказів у зв`язку з відсутністю вироку суду, даних про оголошення підозри чи направлення обвинувального акту до суду у кримінальному провадженні № 42015070030000163 від 25.11.2015 року не ґрунтується на вимогах закону. Сам факт розпорядження Ужгородською міською радою землею комунальної власності з порушенням вимог Конституції та законодавства України, у тому числі Закону «Про запобігання корупції», є підставою вирішення порушених перед судом цивільно-правових відносин у земельній сфері, без встановлення та доведення винуватості відповідної особи у вчиненні будь-якого злочину.

Встановлення в межах кримінального провадження обставин та фактів незаконності рішення органу місцевого самоврядування, здобуття відповідних доказів зумовлює виникнення у прокурора обов`язку вжити заходи цивільно-правового характеру шляхом звернення з відповідним позовом до суду в межах та з дотриманням строків позовної давності задля відновлення порушеного права територіальної громади на землю і відвернення негативних наслідків протиправних дій відповідного суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд неодноразово висловлював свою думку щодо використання окремих матеріалів кримінального провадження в якості письмових доказів у цивільних справах. Так, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений, допустимість доказів визначається наявністю в них інформації щодо предмета доказування у цивільній провадженні.

Факт вчинення ОСОБА_7 корупційного правопорушення, невиконання ним закріпленої ст. 28 Закону «Про запобігання корупції» заборони на прийняття рішень в умовах конфлікту інтересів, є достатньою самостійною підставою для скасування у судовому порядку оспорюваних рішень органу місцевого самоврядування.

У зв`язку з цим апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову (Т.2, а.с.138-151).

08 серпня 2023 року прокурор Роман М. подав до апеляційного суду копію ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 05 червня 2023 року, якою звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 42015070030000163 – закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України. Ухвала набрала законної сили 13 червня 2023 року. Прокурор у своєму клопотанні просив врахувати вказану ухвалу при розгляді справи, оскільки вона має істотне значення для розгляду справи, що переглядається, і не могла бути подана раніше до суду першої інстанції, оскільки на той час ще не набула законної сили (Т.2, а.с.199-213).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції прокурор Закарпатської обласної прокуратури Роман М. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Решта учасників справи у судове засідання в апеляційній інстанції не з`явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином. Від представника Ужгородської міської ради надійшло клопотання про відкладення розгляду справи по причині зайнятості уповноваженого представника в іншому судовому процесі. З цього приводу колегія суддів констатує, що Ужгородська міська рада є юридичною особою, в штаті якої є декілька юристів, а тому вказана ними причина неявки у судове засідання не є поважною. Крім того, представник Ужгородської міської ради не уперше подає заяву про відкладення розгляду справи, кожного разу з інших причин. Надання переваги участі в іншій справі не є підставою для відкладення розгляду справи.

Справа призначалася до розгляду щонайменше п`ять разів, а відповідач ОСОБА_1 жодного разу у судове засідання в апеляційній інстанції бажання з`явитися не виявив.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Оскільки поважність причин неявки сторін судом апеляційної інстанції не встановлена, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів констатує, що розгляд є можливим на підставі наявних матеріалів справи.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що до позовної заяви не додано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності кворуму депутатів Ужгородської міської ради, а також доказів втручання в роботу програмного забезпечення «Віче» на підтвердження здійснення голосування депутатами з використанням чужих карток. 

Крім того, місцевий суд вказав, що доводи позивача про не дотримання вимог містобудівного законодавства (відсутність затвердженого детального плану та зонування територій) не є предметом оцінки у даній справі, оскільки судовий розгляд здійснюється у межах заявлених позовних вимог. У позовній заяві позивач вказує на цей аргумент, однак, на переконання місцевого суду, виключно у тому контексті, що рішення про затвердження детального плану та зонування територій є нікчемними, не набрали чинності з огляду на відсутність кворуму депутатів Ужгородської міської ради при їх прийнятті.

Такі висновки місцевого суду є помилковими, не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення по суті позовних вимог (п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України).

Згідно п. 14 ст. 46 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» порядок скликання сесії ради, підготовки і розгляду нею питань, а також порядок роботи сесії визначається регламентом ради.

Сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради (п. 12 ст. 46 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Вказана норма також закріплена у статті 17 Регламенту Ужгородської міської ради, затвердженого рішенням Ужгородської міської ради від 08.04.2011 року № 149.

Стаття 159 Регламенту Ужгородської міської ради передбачає, що регламент є обов`язковим до виконання всіма посадовими особами місцевого самоврядування та депутатами Ужгородської міської ради.

На інформаційному інтернет порталі «Місцеві вибори» за посиланням www.cvk.gov.ua/pls/vm2010/wp001 розміщено інформацію, згідно з якою в 2010 році до Ужгородської міської ради обрано 60 депутатів.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Регламенту Ужгородської міської ради пленарне засідання ради відбувається в наступному порядку: 1) Реєстрація депутатів; 2) Вступне слово головуючого про відкриття сесії ради; 3) Затвердження порядку денного та регламенту роботи сесії; 4) Вирішення процедурних питань проведення сесії; 5) Обговорення порядку денного та голосування по них; 6) Закриття сесії або пленарного засідання.

У частині 2 цієї статті закріплено норму, за якою кожен депутат перед засіданням зобов`язаний особисто (персональною карткою «Віче) зареєструватися на сесії.

Для автоматизації процесу проведення пленарних засідань сесії міської ради застосовується програмно-технічний комплекс системи електронного голосування «Віче» відповідно до Положення про порядок застосування програмно-технічного комплексу «Віче» в Ужгородській міській раді, яке є невідємною частиною регламенту.

У відповідності до статті 45 Регламенту програмно-технічний комплекс «Віче» дозволяє приймати рішення міської ради на її засіданнях поіменним голосуванням.

Згідно норм закріплених у пунктах 2.1.1, 2.1.2, 3.1.1, 3.5.11, 3.5.12 Положення ПТК «Віче» повинно забезпечити:

Оперативну реєстрацію та ідентифікацію депутатів міської ради. Проведення поіменного голосування. Для ідентифікації депутатів у ході засідання використовуються картки депутата, що містять унікальний індивідуальний код депутата, який розпізнається ПТК «Віче».

При проведенні відкритого голосування формується інформація з результатами голосування у стандартному режимі «за», «проти», «утримався», «не голосували» без списку депутатів.

У випадку поіменного голосування формується список депутатів, що голосували «за», «проти», «утримався», «не голосували», що також відображається на моніторах комп`ютерів секретаріату та головуючого.

З матеріалів справи слідує, що 09 листопада 2015 року відбулася 27 сесія 6 скликання Ужгородської міської ради. На цій сесії було прийнято ряд рішень, в тому числі про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки за кадастровим номером 2110100000:41:001:0467 площею 0,0103 га, яка наразі належить відповідачу ОСОБА_1 .

Вказана сесія була проведена з порушенням вимог Конституції та законодавства України, а саме Закону «Про місцеве самоврядування в Україні», регламенту Ужгородської міської ради та Положення про порядок застосування програмно-технічного комплексу «Віче» в Ужгородській міській раді.

Зокрема, перед початком сесії 09.11.2015 року о 10 год. 06 хв., у відповідності до ст. 34 Регламенту, згідно роздруківки програмно-технічного комплексу системи електронного голосування «Віче», шляхом застосування персональних карток, зареєстровано 30 депутатів. В подальшому, 09.11.2015 року о 10 год. 07 хв. проведено повторну реєстрацію, в рамках якої було зареєстровано 33 депутати.

Серед присутніх значилися депутати ОСОБА_2 (пульт для голосування № 57, ОСОБА_3 (пульт для голосування № 33), ОСОБА_4 (пульт для голосування № 13) та ОСОБА_5 (пульт для голосування № 49), які не були присутні на сесії міської ради 09.11.2015 року та персольну участь в голосуванні не приймали.

Так, відповідно до листа № 394 від 13.04.2016 року, командира військової частини НОМЕР_1 , полковника м/с ОСОБА_6 , з 05.11.2015 року по 08.12.2015 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні військової частини НОМЕР_1 (військовий госпіталь АДРЕСА_1 ).

Крім того, згідно інформації Державної прикордонної служби, викладеної в листі № 5/13-93 від 07.04.2016 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 з 08.11.2015 року по 12.11.2015 року перебував за межами Державного кордону України.

Свою відсутність на зазначеній сесії ОСОБА_5 підтвердив у розмові з журналістом телеканалу «Тиса», а ОСОБА_3 під час допиту у режимі телефонної розмови, про що складено відповідний рапорт.

Відсутність даних депутатів підтверджується і відеозаписом пленарного засідання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 року, який міститься у матеріалах кримінального провадження.

На даний час кримінальне провадження №42015-70030000163 від 25.11.2015 року завершено. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05.06.2023 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України.

Закриття даного кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності та звільнення ОСОБА_8 (відповідальної особи по роботі з депутатами та постійними комісіями) від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України відноситься до нереабілітуючих підстав, тобто таких які не знімають підозру, але звільняють від кримінальної відповідальності.

Вказана ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 05.06.2023 року не могла бути подана раніше, однак її зміст та висновки підтверджують доводи позовної заяви про відсутність окремих депутатів на сесії Ужгородської міської ради від 09 листопада 2015 року при прийнятті рішення про передачу земельної ділянки за кадастровим номером 2110100000:41:001:0467 площею 0,0103 га у власність ОСОБА_1 .

Таким чином, участь у 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 року прийняло 29 депутатів, що складає менше половини депутатів від загального складу ради, а тому вказана сесія не була повноважною, відтак зміни до порядку денного і всі прийняті на цій сесії рішення є незаконними.

Крім того, ОСОБА_7 , будучи депутатом Ужгородської міської ради, під час виникнення конфлікту інтересів, не повідомив про нього в установленому порядку колегіальний орган Ужгородську міську раду, і вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів на 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради (4 пленарне засідання), взяв участь у голосуванні і голосував за рішення № 1882 від 09.11.2015 року «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок».

Прийняття оспорюваного рішення в умовах реального конфлікту інтересів та допущення ОСОБА_7 порушення вимог ст. 28, ч. 2 ст. 35 Закону «Про запобігання корупції», ст. 59-1 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» підтверджено в постанові Ужгородського міськрайонного суду від 12.04.2017 року у справі № 308/12880/16, якою ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 11.07.2017 року вказану постанову в цій частині залишено без змін.

Відповідно до ст. 67 Закону «Про запобігання корупції» нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнанні незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема, Національного агентства, органу місцевого самоврядування.

Розглядаючи подібну ситуацію, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.03.2019 у справі № 442/730/17 зазначила, що:

у постановах від 19.06.2018 (справа № 237/2240/17), від 21.09.2018 (справи № 237/2242/17 та № 237/2574/17) Верховний Суд погодився із висновком суду апеляційної інстанції, яким задоволено позовні вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування рішення міської ради; Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку, викладеного в цих постановах;

депутат представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов`язки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення;

депутат має право ухвального голосу з усіх питань, які розглядаються на сесіях ради, а також на засіданнях постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано (частини 4, 6 статті 49 Закону № 280/97-ВР);

акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 Закону № 280/97-ВР);

як склад ради, так і склад її органів утворюють саме депутати цієї ради, які і приймають відповідні рішення у межах компетенції ради на її сесії;

тому вважати, що за наявності конфлікту інтересів у одного депутата ради це не зачіпає будь-яким чином інших депутатів, не можна;

згідно з частиною 1 статті 67 Закону № 1700-VII (який, за змістом викладеного в постанові вище, у ситуації врегулювання конфлікту інтересів має перевагу перед Законом № 280/97-ВР) нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема НАЗК, органу місцевого самоврядування;

Велика Палата Верховного Суду вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій, що голос одного депуьтата не був вирішальним та не вплинув на правомірність прийняття цього рішення, а також, що чинним законодавством не передбачено необхідності безумовного скасування рішення органу місцевого самоврядування, прийнятого за наявності конфлікту інтересів;

частину 1 статті 67 Закону № 1700-VII не можна розглядати окремо і без співставлення з вимогами статі 35 названого Закону щодо імперативної заборони, у тому числі і депутату місцевої ради, брати участь у прийнятті рішення органом у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування;

для встановлення порушення процедури прийняття рішення, визначальним є сам факт участі депутата у голосуванні за наявності конфлікту інтересів (незалежно потенційного чи реального), а не вплив такого голосування на прийняте рішення з урахуванням наявності кваліфікованої більшості, необхідної для прийняття позитивного рішення колегіальним органом;

прийняте в умовах реального конфлікту інтересів у одного з депутатів рішення органу місцевого самоврядування компрометує, спаплюжує таке рішення, та, як наслідок, нівелює довіру суспільства до органів місцевого самоврядування в цілому.

Наявність у депутата місцевої ради, який бере участь в ухваленні рішення, реального конфлікту інтересів у момент прийняття рішення цією радою (у момент голосування за рішення на сесії ради) є самостійною та достатньою підставою для визнання такого рішення судом незаконним, його скасування, визнання недійсним за позовом прокурора, який є самостійним і належним суб`єктом звернення (позивачем) за відповідними вимогами.

Наявність такого конфлікту інтересів слугувала як однією з підстав позову, прийнятих судом до розгляду, так і одним із доводів апеляції прокурора на рішення суду першої інстанції, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Стосовно ж прийняття органом місцевого самоврядування рішення в умовах наявності в одного з депутатів реального конфлікту інтересів апеляційний суд визнає доводи позивача обґрунтованими та доведеними. Втручання з боку держави у право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно саме з цих підстав слід визнати таким, що узгоджується з критеріями законності, пропорційності, дотримання справедливого балансу між суспільним, публічним інтересом і правом набувача на своє майно. Таке втручання в конкретній фактичній і правовій ситуації, що має місце в справі, не порушує принципи верховенства права та є справедливим і необхідним для захисту відповідного публічного, суспільного інтересу та права власності територіальної громади міста Ужгорода на землю.

Відповідно до Закону № 1952-IV і пов`язаних норм законодавства державна реєстрація речового права як процедура є сукупністю ряду послідовних і нерозривно пов`язаних дій, юридичний факт державної реєстрації речового права є результатом послідовного вчинення таких дій, у разі заявлення вимоги про захист права, що порушується наявністю такого юридичного факту, належним способом захисту права та відповідним предметом є скасування саме державної реєстрації речового права як такої, безвідносно до елементів відповідної процедури. Особа, право якої порушене, не повинна і не може залежати від численних змін, уточнень законодавства щодо процедурних питань державної реєстрації речових прав, зміни відповідних реквізитів унаслідок їх запровадження, в тому числі, вже після пред`явлення позову, в ході тривалого судового процесу, які не є визначальними по суті, проте, внаслідок їх запровадження, неодноразових змін тягнуть і зміну, варіативність судової практики щодо цієї процедури та її елементів у контексті питання про належний спосіб захисту права.

З урахуванням чинних на відповідний час редакцій ст.ст. 26, 27 Закону № 1952-IV):

первісна редакція Закону, яка набрала чинності 03.08.2004, передбачала, що скасовується саме державна реєстрація прав у разі припинення дії договору, укладення іншого договору або винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до Державного реєстру прав (ст. 27);

на час виникнення спірних правовідносин щодо власне державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 (26.11.2015) мета позову у вигляді скасування державної реєстрації речових прав досягалася задоволенням вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав (ст. 26);

на день пред`явлення позову, що розглядається (08.10.2018), його мета у вигляді скасування державної реєстрації речових прав досягалася задоволенням будь-якої з трьох вимог: про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, або про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, або про скасування державної реєстрації прав (ст. 26) і вимоги про скасування державної реєстрації прав та документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, були заявлені;

на день ухвалення рішення судами першої та апеляційної інстанцій (29.09.2021 і 12.10.2023) мета позову у вигляді скасування державної реєстрації речових прав досягалася задоволенням будь-якої з трьох вимог: про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, або про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, або про скасування державної реєстрації прав (ст. 26) і вимоги про скасування державної реєстрації прав та документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, були заявлені;

при цьому, частина 3 статті 26 передбачає, що із ухваленням судом рішення про задоволення відповідної вимоги (вимог) відповідні права чи обтяження припиняються.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (ст. 10 ч.ч. 1, 10 ЦПК України). Водночас апеляційний суд зобов`язаний врахувати зміни в законодавстві, якими регулюються спірні правовідносини, та маючи на увазі необхідність визначити ефективний спосіб захисту порушеного права, забезпечити правову визначеність за результатом вирішення спору, повинен застосувати норми права, що мають імперативний характер.

Конституцією України встановлено, що:

держава відповідає перед людиною за свою діяльність (ст. 3);

в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8);

держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності (ст. 13);

органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19);

кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ст. 55).

Окрім способів захисту цивільних прав та інтересів, які вже вказувалися, можуть бути оскаржені до суду рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора (вищенаведені норми закону, а також положення Закону № 1952-IV у редакціях, чинних на всі вищевказані дати (ст.ст. 30, 37)).

Отже, прокурор як позивач із вищевказаної підстави обґрунтовано поставив питання про усунення порушення права власності територіальної громади міста Ужгорода на землю, а саме, про скасування рішення органу місцевого самоврядування, правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, проведеної за рішенням державного реєстратора, що поряд із іншими є прямо передбаченим законом на відповідний час способом захисту цивільних прав.

Крім того, рішення про затвердження проекту землеустрою оспорюваної земельної ділянки також не відповідає вимогам ст. 19, 24 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності». Зокрема, з 01 січня 2015 року набрали чинності частини 3 та 4 статті 24 даного Закону, відповідно до яких передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється у разі відсутності плану зонування або детального плану території. В даному випадку, ні плану зонування, ні детального плану території, станом на прийняття рішення про відведення земельної ділянки, не було.

За цих обставин позов Ужгородської окружної прокуратури є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Прийняте Ужгородською міською радою на 27 сесії 6 скликання рішення про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки за кадастровим номером 2110100000:41:001:0467 площею 0,0103 га, є незаконним та підлягає скасуванню. Також підлягає скасуванню і свідоцтво про право власності відповідача ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:41:001:0467 та запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на цю земельну ділянку. 

Враховуючи наведене, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури – задовольнити.

       Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 червня 2022 року, ухвалене суддею Малюк В. М., – скасувати, ухваливши у справі нове рішення.

Позов Ужгородської окружної прокуратури задовольнити. 
Визнати незаконним та скасувати пункт 1.35 рішення 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 року за №1882.
Скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:41:001:0467 площею 0,0103 га, вартістю 78599, 34 грн., від 26.11.2015 за № 48431662.
       Скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:41:001:0467 площею 0,0103 га..

       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2023 року.

Головуючий:                                

Судді: