КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 757/3367/23 Апеляційне провадження № 22-ц/824/11323/2023	Головуючий у суді першої інстанції - Хайнацький Є.С. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Гуль В.В.	
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
06 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
суддя-доповідач                             Гуль В.В.,
судді                                                Матвієнко Ю.О., Мельник Я.С.,
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просила: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у твердій грошовій сумі 15 000 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття.
В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що сторони з 2005 року проживають у цивільному шлюбі з  ОСОБА_1 , від якого вони мають трьох дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які наразі проживають разом із позивачем.
Разом з тим, позивач зазначав, що, незважаючи на встановлений Сімейним кодексом України обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не виділяє коштів на їх утримання та лише іноді надає кошти старшим дітям, що є недостатнім для їх повноцінного розвитку.
У свою чергу, як зауважував позивач у своєму позові, діти потребуть значних коштів на їх утримання як у зв`язку із навчанням, так і через необхідність всебічно розвиватися та оздоровлюватися.
За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відповідач має задовільні матеріальне становище та стан здоров'я, працює директором «ЖААМБОО», має власні магазини, на утриманні інших неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити в повному обсязі. 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.04.2023 року позов задоволено частково. Стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 5 000 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 24.01.2023 року і до досягнення дітьми повноліття. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 5 000 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 24.01.2023 року, у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 357 грн. 51 коп. (а.с. 63-67).
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 3 000 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 24.01.2023 року і до досягнення дітьми повноліття.
Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував ані матеріального становища платника аліментів і наявність у нього грошових коштів та/або доходу, ані того, що ним було надано суду докази про відсутність заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з 24.02.2022 року, які виникли з причин, що не залежали від них.
При цьому, вказує, що у матеріалах прави відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували обґрунтування суми аліментів, заявлених до стягнення.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю з 2005 року без реєстрації шлюбу.
Під час спільного проживання у сторін народилося троє дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають разом із позивачем за місцем їх реєстрації: АДРЕСА_1 .
Частково визнаючи позовні вимоги про стягнення аліментів, відповідач посилався на відсутність в нього роботи через вимушену відпустку без збереження заробітної плати та важкий матеріальний стан.
Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що відповідач з 24.02.2022 року по 19.04.2023 року перебував у відпустках без збереження заробітної плати за згодою сторін під час дії воєнного стану, що підтверджується копіями наказів ТОВ «ЖААМБОО» від 24.02.2022 року № 1, від 25.03.2022 року № 2, від 24.04.2022 року № 3, від 24.05.2022 року № 4, від 22.08.2022 року № 5, від 18.11.2022 року № 6, від 18.02.2023 року № 7.
Натомість, доказів, які б свідчили як про безумовну відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей, так і те, що він є непрацездатною особою, останнім до суду не надано.
Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, у матеріалах справи відсутні докази того, що у відповідача на утриманні перебувають інші особи, які в силу закону потребують його матеріальної підтримки.
У свою чергу, відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Тлумачення положень ст. 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні,чи їх шлюб розірвано.
При цьому, аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. 
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів  визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:  стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі по 5 000 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, у повній мірі врахував вимоги ст. 182 СК України, адже матеріалами справи підтверджується відсутність перешкод для виконання відповідачем обов`язку по утриманню власних дітей і сплати аліментів у розмірі, достатньому для забезпечення дітям можливості нормального розвитку.
Крім того, у матеріалах справи відсутні відомості про незадовільний стан здоров`я відповідача чи перебування на його утриманні інших осіб, які в силу закону потребують його матеріальної допомоги, а отже, і відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, визначених судом першої інстанції.
Посилання апелянта на те, що сума присуджених до стягнення аліментів є занадто завищеною, колегія суддів відхиляє, адже факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батька від обов`язку по утриманню дитини.
Аналогічна правова позиція викладені й у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 року по справі № 344/10981/16-ц.
Натомість, з урахуванням фактичних обставин справи та динаміки значення базового соціального стандарту, колегія суддів вважає, що аліменти у твердій грошовій сумі забезпечуватимуть грошове утримання дітей повною мірою. Визначений судом розмір аліментів узгоджуватиметься з вимогами чинного законодавства України, відповідатиме інтересам дітей, покриватиме суттєву частину витрат на дітей і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.
Отже, сукупність фактичних обставин справи та наявних в ній доказів свідчить про те, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному судом розмірі. При цьому, слід наголосити, що менший розмір аліментів, наразі, не забезпечить сталого та всебічного розвитку дітей, враховуючи також необхідність догляду за здоров`ям, харчуванням, навчанням та забезпеченням інших щоденних потреб дітей.
Водночас, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.
Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши означені вище норми права, які регулюють виниклі правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про обов`язок та наявність у відповідача можливості утримувати власних дітей.
Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення спрямоване на захист інтересів дітей. 
Натомість, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а відтак не впливають на законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, оскільки у даній категорії справ суд зобов`язаний враховувати інтереси дитини та ухвалювати судові рішення, спрямовані на їх захист шляхом стабільного забезпечення утримання дитини тим з батьків, який не проживає з нею, до досягнення останньою повноліття.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.
Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                                                               

Судді: