П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 400/7177/23	

 	Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О.                            Дата і місце ухвалення: 21.08.2023р., м. Миколаїв                                  	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –   Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,-
В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 01 червня 2023 року №018093.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірною постановою його незаконно притягнено до відповідальності за перевищення встановлених законодавством нормативних вагових параметрів при перевезенні подільного вантажу, оскільки відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» суб`єктом порушення законодавства про автомобільний транспорт виступає автомобільний перевізник, а не власник транспортного засобу. Згідно товарно-транспортної накладної №843898 від 23.03.2023р. автомобільним перевізником був ФОП ОСОБА_2 . Також, позивач зазначав, що для настання відповідальності за абз.14 ч.1 ст.60 Закону необхідним є встановлення факту перевезення вантажу без відповідного дозволу. Між тим, видача дозволу на участь у дорожньому русі  транспортних засобів, які перевозять подільні вантажі із перевищенням габаритно-вагових параметрів, не передбачена. Посилався позивач і на недотримання відповідачем строків розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачених пунктом 26 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №019093 від 01.06.2023р.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073,60 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 21.08.2023р. з ухваленням по справі нового судового рішення – про відмову задоволенні позову ОСОБА_1 ..
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням відповідача на те, що ні під час перевірки транспортного засобу, а ні під час розгляду справи про порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом ОСОБА_1 не надано жодного доказу, що транспортний засіб, власником якого він є, було передано у користування іншому перевізнику. Як слідує з загальних норм Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363,  товарно-транспортна накладна є документом на вантаж, а не документом, який визначає автомобільного перевізника. 
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що позивачем не було вжито всіх від нього залежних заходів для недопущення господарського правопорушення, а також не доведено обставин, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23.03.2023р. о 14 год. 51 хв. посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області на а/д Н-14 Олександрівка-Кіровоград-Миколаїв 75км+812м проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки MAN, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом WILCOX  FLUFSA, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .
Під час перевірки виявлено порушення норм п.22.5 ПДР, а саме: перевищення вагових норм на одиночну вісь на 9,91% (фактичне навантаження на одинарну вісь 12,640 тонн замість максимально допустимого 11,5 тонн), чим порушено абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Акт перевірки №352289 від 23.03.2023р. підписано водієм транспортного засобу ОСОБА_3 без зауважень. При цьому, в акті зазначено, що перевізником є ФОП ОСОБА_2 .
Інспекторами відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області складено акт №0064775 від 23.03.2023р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідку №0055278 від 23.03.2023р. про результати здійснення габаритно-вагового контролю.
23.05.2023р. відділом державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті сформовано та направлено на адресу ОСОБА_1 запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт за актом №352289 від 23.03.2023р., яким позивача повідомлено про необхідність прибуття 01.06.2023р. на 10:00 год. до Відділу  для участі у розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідне поштове відправлення отримано позивачем особисто 30.05.2023р., що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
01.06.2023р. відділом державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову №ПШ018093 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачене абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 8500,00 грн.
Не погоджуючись з правомірністю вказаної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку. 
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, визнав обґрунтованими доводи позивача, що він не являється суб`єктом відповідальності за абз.14 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Згідно відомостей наданої до перевірки та до суду товарно-транспортної накладної №843898 від 23.03.2023р. автомобільним перевізником був ФОП ОСОБА_2 . В акті перевірки від 23.03.2023р. міститься посилання на товарно-транспортну накладну, проте відповідач зосередив увагу на реєстраційних документах на транспортний засіб й необґрунтовано застосував адміністративно-господарський штраф до позивача, як власника транспортного засобу.
Інші доводи позову суд не прийняв до уваги як такі, що ґрунтуються на помилковому застосуванні позивачем норм матеріального права.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.12 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі – Закон №2344-III) державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Згідно частин 1 та 4 статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Згідно із статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 2005 року №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 2  статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджено  постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007р. «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування»  (далі - Порядок №879).
Відповідно до пункту 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Згідно з підпунктом 4 пункту 2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
У розумінні Порядку №879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. При цьому, транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки (підпункт 3 пункту 2 Порядку №879).
За змістом пункту 6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Відповідно до пункту 20 Порядку №879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.
Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою КМУ від 18.01.2001р. №30, передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Відповідно до п.22.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306, (далі - ПДР) маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.
Згідно з пунктом 22.5 ПДР в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, рух транспортних засобів та їх составів на автомобільній дорозі державного значення допускається у разі, коли їх параметри не перевищують навантаження на вісь:
на одинарну вісь – 11,5 тонн
на здвоєні осі, якщо відстань між осями: менш як 1 метр – 11,5 тонн; від 1 до 1,3 метра – 16 тонн; від 1,3 до 1,8 метра при неспарених колесах – 18 тонн; від 1,3 до 1,8 метра при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни – 19 тонн; від 1,3 до 1,8 метра чотирьохвісних автомобілів, ведучі вісі яких оснащені спареними колесами, за умови, що навантаження на кожну ведучу вісь не перевищує 11,5 тонни – 23 тонни; від 1,8 до 2,5 метра для причепів та напівпричепів – 20 тонн. 
на строєні осі, в тому числі транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями: 1,3 метра або менше – 21 тонн; понад 1,3 до 1,4 метра – 24 тонни. 
З аналізу п.22.5 ПДР слідує, що участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, визначених у п.22.5 ПДР, зокрема, навантаження на осі транспортного засобу, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі  таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративно-господарська відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм. 
Абзацом 14 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено відповідальність у вигляді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу.
Таким чином, правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними: перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі, а перевезення подільного вантажу з перевищенням навантаження на вісі заборонено.
Головною метою такої заборони є збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Внаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків.
Перевізник, зважаючи на особливості і характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка водночас не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі.
Спірним у цій справі є питання правомірності притягнення до відповідальності саме позивача, як власника транспортного засобу, та визначення такого власника перевізником.
Як слідує зі змісту ст.60 Закон №2344-III відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовується до автомобільних перевізників.
Визначення автомобільного перевізника міститься у статті 1 Закону №2344-III та означає фізичну або юридичну особу, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Також, вказаною нормою передбачено, що водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - це перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
Відповідно до статті 34 Закону №2344-III автомобільний перевізник повинен, серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
За правилами статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
При цьому, документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Приписами пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку №363 від 14 жовтня 1997 року, визначено, що товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Аналіз вищезазначених положень Правил та форми яка наведена в додатку 7 до цих Правил, свідчить, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку.
Отже, правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України визначають, що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах (тобто коли є послуга перевезення вантажу).
Матеріалами справи підтверджується, що перевезення вантажу під час проведення габаритно-вагового контролю здійснювалося на підставі товарно-транспортної накладної від №843898 від 23.03.2023р., в якій автомобільним перевізником зазначено ФОП ОСОБА_2 .
На виконання вимог статті 48 Закону №2344-III водій транспортного засобу  пред`являв уповноваженим особам Укртрансбезпеки товарно-транспортну накладну, з якої останні могли встановити відомості щодо автомобільного перевізника.
Також, в підтвердження того, що саме ФОП ОСОБА_2 використовував транспортний засіб марки MAN, д.н.з. НОМЕР_1 , на комерційній основі для здійснення внутрішніх перевезень, позивачем надано суду копію полісу цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зі змісту вказаного полісу слідує, що ФОП ОСОБА_2 уклав з ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком дії з 11.11.2022р. по 10.11.2023р. 
Відповідно до статті 800 Цивільного кодексу України наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах ОСОБА_1 не є автомобільним перевізником у розумінні Закону №2344-ІІІ, у зв`язку  з чим його незаконно притягнено до відповідальності за абзацом 14 частини першої статті 60 цього Закону.
Висновки колегії суддів у даній справі узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06 липня 2023 року по справі №560/514/22 та від 23 серпня 2023 року по справі №600/1407/22-а.
Доводи апеляційної скарги Державної служби України з безпеки на транспорті не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. «а»-«г» п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -          
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
                                                           Повний текст судового рішення виготовлений 19 грудня 2023 року.

Головуючий:                                                                                                                     І.Г. Ступакова
Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов
                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук