Постанова
Іменем України
 
30 жовтня 2023 року                                 
                                                
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/9906/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                  
головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О. В., Немировської О. В., 
 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на рішення Солом'янського районного суду м. Києва
 
від 08 лютого 2023 року
 
у справі №760/23623/14-ц Солом'янського районного суду м. Києва
 
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
 
до ОСОБА_1 
 
про стягнення заборгованості
 
                                            У С Т А Н О В И В:
 
В жовтні 2014 року позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останнього заборгованість в сумі 22 720,88 грн.
 
Позовна заява мотивована тим, що 05.09.2007 між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі               13 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
 
Відповідач своїм підписом в анкеті-заяви підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), Правилами користування платіжною карткою і Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір.
 
Вказував, що при встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався пунктами              п. 3.2, п. 3.3 Умов, де зазначено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт надає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. 
 
Також, вказував, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в останнього утворилась заборгованість, яка станом на 30.09.2014 складає загальну суму 22 720,88 грн, з яких: 9 926,25 грн - заборгованість за кредитом;                            8 728,33 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 508,16 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом; штрафи - 500 грн (фіксована частина) та 1 058,14 грн (процентна складова).
 
Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року позов задоволено у повному обсязі.
 
Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року скасовано заочне рішення від 27.03.2015 та призначено справу до розгляду.
 
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року, з урахуванням ухвали суду від 08.02.2023 про виправлення описки, позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі  21 162 грн 74 коп.
 
Відповідач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду від 08.02.2023, подав апеляційну скаргу.
 
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що він підписав Анкету-заяви разом з Умовами, чим погодився на встановлення йому кредитного ліміту в розмірі 500 грн. При підписанні договору йому було повідомлено про ліміт саме в 500 грн.
 
Суд не надав оцінки тому, що не було його волевиявлення в письмовій формі на зміну кредитного ліміту, як і не враховано того факту, що Банком його не було повідомлено про майбутню зміну кредитного ліміту.
 
Також як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що суд першої інстанції не встановив коли саме та в якому розмірі виникла заборгованість. Зауважив, що суд з однієї сторони підтверджує внесення періодичних платежів позичальником, а з іншої сторони, ухвалюючи рішення, суд посилається на суму зазначену позивачем. Суд безпідставно взяв до уваги наданий позивачем розмір заборгованості та не встановив при цьому дати виникнення заборгованості.
 
За вказаних обставин, просив скасувати рішення Солом'янського районного суду         м. Києва від 08 лютого 2023 року та залишити позовну заяву без розгляду.
 
Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги на рішення суду від 08.02.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження на вказану ж ним в апеляційній скарзі електронну адресу, що підтверджується звітом про підтвердження отримання адресатом електронного листа (а. с. 202).
Позивач також належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги відповідача на рішення суду від 08.02.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням (а. с. 198).
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 05 вересня 2007 року             ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (далі - Договір) (а. с. 12). В Анкеті-заяви зазначено, що ОСОБА_1 бажає отримати картку типу "Універсальна".
При підписанні вказаної Анкети-заяви ОСОБА_1 погодився з тим, що дана анкета-заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Правилами користування платіжною карткою і Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір.
В Анкеті-заяві ОСОБА_1 зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак Умовами визначено (п. 3.2), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт.
Пунктом 3.3. Умов та правил надання банківських послуг визначено, що дії банку в частині зміни розміру кредитного ліміту здійснюються Банком самостійно, без попереднього повідомлення клієнта.
Також 05 вересня 2007 року ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використання кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" (а. с. 13). 
Вказаною довідкою про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 05.09.2007, підписаною позичальником, сторонами обумовлено наступні характеристики умов використання кредитної картки: процентна ставка на залишок заборгованості - 1,9 % річних; комісія за кредитне обслуговування - 1% на залишок заборгованості, непогашеної протягом пільгового періоду; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; комісія за несвоєчасне погашення заборгованості - 1% від загальної суми заборгованості, але не менше 10 грн/міс.; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 2,85 %.
На підтвердження розміру заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією позивач надав до позовної заяви розрахунок за договором №б/н від 05.09.2007 станом на 30.09.2014 (період з 05.09.2007 по 30.09.2014) згідно якого заборгованість           ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 9 926,25 грн, заборгованість за відсотками -              8 728,33 грн та заборгованість за комісією - 2 508,16 грн (а. с. 6-11).
 
З матеріалів справи також вбачається, що ухвалою Солом'янського районного суду           м. Києва від 28 січня 2021 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів (а. с. 98).
 
На виконання ухвали суду від 28.01.2021 АТ КБ "ПриватБанк" надав наступні документи: виписку по рахунку ОСОБА_1 , довідку пр видачу кредитних карток та довідку щодо встановлення кредитного ліміту (а. с. 104-105).
 
Відповідно до довідки Банку, для користування картковим кредитним рахунком відповідачу була видана кредитна картка АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1                   (а. с. 136 на звороті).
Згідно довідки про зміну умов кредитування на картковий рахунок № НОМЕР_1 05.09.2007 був встановлений кредитний ліміт у розмірі 500 грн, який 13.09.2010 збільшено до 2600 грн, 23.10.2010 збільшено до 3 000 грн, 25.11.2010 збільшено до 3 600 грн, 27.12.2010 збільшено до 4 200 грн, 09.04.2011 збільшено до 5 000 грн, 25.06.2011 збільшено до 8000 грн, 26.07.2011 збільшено до 10 000 грн, 24.08.2011 збільшено до 13 000 грн, 03.10.2011 зменшено до 10 000,00 грн, 07.12.2011 збільшено до 13 000 грн, 03.07.2013 зменшено до 9 930 грн, 07.11.2019 кредитний ліміт був анульований (а. с. 137).
Наданою позивачем випискою по рахунку ОСОБА_1 за Договором №б/н (період з 15.08.2007 по 17.06.2021) підтверджується факт видачі Банком кредитних коштів відповідачу та факт користування останнім цими кредитними коштами шляхом зняття готівки, придбання товарів та послуг (а. с. 128 на звороті, а. с. 129-136).
Крім того, з вищевказаної виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами у період з 27 жовтня 2007 по грудень 2014 року, в тому числі і після кожної зміни за ініціативою Банку кредитного ліміту.
Суд першої інстанції, врахувавши вищенаведені обставини справи, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а саме положення           ст. 525, 628, 629, 1048, 1050 ЦК України, а також врахувавши визнання відповідачем факту підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, які разом з Правилами користування платіжною карткою і Тарифами Банку складають кредитний договір, дійшов правильного висновку про те, що у відповідача через неналежне виконання умов кредитного договору перед позивачем виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 926,25 грн, за відсотками -  8 728,33 грн та заборгованість за комісією - 2 508,16 грн, у зв'язку з чим обґрунтовано задовольнив позов в цій частині.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не встановив коли і в якому саме розмірі виникла заборгованість, оскільки як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення судом встановлено, що заборгованість виникла станом на 30.09.2014 у розмірі 22 270,88, згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем. А посилання скаржника на те, що суд безпідставно взяв до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості колегія суддів теж відхиляє, оскільки відповідач, як під час розгляду справи в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції власних розрахунків заборгованості не надав. 
Більш того, заперечуючи проти розміру заборгованості відповідач не заявляв клопотання про призначення судової економічної експертизи, а отже належними та допустимими доказами не спростував розмір боргу за тілом кредиту, відсотками та комісією, який в сою чергу підтверджений позивачем на підставі первинних бухгалтерських документів.
Доводи апеляційної скарги про зміну позивачем з власної ініціативи розміру кредитного ліміту не спростовують висновку суду про стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією, оскільки як вже вказувалося вище умовами кредитного договору, з якими погодився відповідач, визначено, що Банк з власної ініціативи без попереднього повідомлення позичальника може змінити кредитний ліміт.
Інших доводів апеляційна скарга не містить в частині задоволених судом позовних вимог. Також апеляційна скарга взагалі не містить доводів щодо рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та поруч з цим в прохальній частині скарги відповідач просить скасувати рішення суду повністю.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення без змін, а скарги без задоволення.
 
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
 
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
 
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України
 
                                           П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                            О. Ф. Мазурик

Судді                                                                                                         О. В. Желепа

                                                                                                                   О. В. Немировська