П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 р.	м. Одеса	Справа № 495/8729/21	

                                                                                                        Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В
                                                                                                                                                         Місце ухвалення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  -   Лук`янчук О.В.
суддів             -   Бітова А.І.
-   Ступакової І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою  Волинської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправною та скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -                    
В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Волинської митниці, в якому просить визнати відмову в пропуску через митний кордон України, а саме картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205020/2021/208846 від 15.10.2021 року незаконною та скасувати.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.10.2021 він переміщувався вказаним транспортним засобом марки "CITROEN C4 PICASSO", в якості водія, з території Республіки Польща на митну територію України через митний пост "Ягодин" Волинської митниці. Для проходження митного контролю ОСОБА_1 подав наступні документи: паспорт громадянина Республіки Польща серії НОМЕР_1 від 23.01.2015, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на автомобіль марки "CITROEN C4 PICASSO" реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , проте йому відмовлено в пропуску через митний кордон України, про що свідчить картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205020/2021/208846.
Позивач зазначає, що він є громадянином Польщі, на території України не сплачує жодних податків до бюджету України, не отримує жодних коштів з бюджету України. Вказує, що на нього вже було накладено штраф за знаходження автомобіля в Україні один рік, як для резидента, оскільки Львівська митниця вважала, що він резидент, проте він довів у судах, що він нерезидент.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Волинської митниці - задоволено.
Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205020/2021/208846 від 15.10.2021 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь ОСОБА_1 судовий збір 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень).
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Волинська митниця подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незастосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та надання висновків, що не відповідають викладеним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В своїй скарзі, апелянт зазначає, що іноземець, який отримав посвідку на постійне місце проживання, з огляду на вимоги Митного Кодексу, вважається резидентом.  При цьому вказує, що позивачем митному органу надано посвідку на постійне місце проживання з відміткою про проживання в м. Білгород-Дністровський, натомість рішення суду які засвідчують факт нерезидентсва, позивачем надано не було.
Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311   КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом встановлено, що позивач здійснював перетин кордону Польщі з Україною автомобільним транспортом у зоні діяльності Волинської митниці 15.10.2021 року, надав паспортний документ громадянина Республіки Польща НОМЕР_1 від 23.01.2015 та Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу SERIA DR/BAP, 18.04.2019, НОМЕР_4 на автомобіль марки "CITROEN C4 PICASSO".
Проте позивачу було відмовлено в пропуску через митний кордон України та складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205020/2021/208846 від 15.10.2021 року.
Згідно даної відмови позивачу заборонили пропуск автомобіля через митний кордон України, зазначивши такі підстави: ГРОМАДЯНИН-РЕЗИДЕНТ HUK JANUSZ RYSZARD ПАСП. ЕН2499634 ПОСВІДКА НА ПМП В УКРАЇНІ СЕРІЯ ОД №1004 ВІД 30.08.2006 р, що поміщує у митний режим "тимчасове ввезення" транспортний засіб марки "CITROEN C4 PICASSO", реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , VIN код НОМЕР_6 , що зареєстрований на території Республіки РП, не дотримано вимоги п. 4 ст. 380 Митного кодексу України "Особливості тимчасового ввезення громадянами-резидентами транспортних особистого користування на митну територію України", а саме: не внесено на рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.
Також судом встановлено, що постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2018 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2018 у справі №495/587/18, визнано протиправною та скасовано  постанову в справі про порушення митних правил від 09.01.2018 року №6502/20900/17 Львівської митниці ДФС, прийнятою відносно ОСОБА_1 за порушення вимог ч.3 ст.470 Митного кодексу України (Перевищення встановленого статтею 95 (строки транзитних перевезень) цього Кодексу строку доставки товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення більше ніж на 10 діб, але не більше ніж на двадцять діб, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих документів). Підставою скасування вказаної постанови стало те, що ОСОБА_1 у розумінні Митного кодексу України, є нерезидентом та не може нести адміністративну відповідальність, як резидент України за порушення митних правил за ознаками ч.3 ст.470 МК України.
Також рішенням Білгород-Дністровського міськрайоннго суду Одеської області від 09.01.2018 року справа №495/9759/17 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме:  що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Республіки Польща не є резидентом України.
Вважаючи прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205020/2021/208846 від 15.10.2021 року незаконною, позивач за захистом своїх прав звернувся до суду.
Вирішуючи спірне питання суд першої інстанції виходив з того, що позивач не вважається резидентом України, а тому не повинен платити митні платежі, а тому прийшов до висновку, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205020/2021/208846 від 15.10.2021 року прийнято Волинською митницею необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мали значення для її прийняття, а тому вона є протиправною та підлягає скасуванню.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуючи вищевказану картку відмови, позивач зазначав, що митний орган прийшов до помилкового висновку про те, що він є резидентом й відповідно на нього поширюється статус громадянина-нерезидента, оскільки його постійним місцем проживання є Польша .
Відповідно до п.п.14.1.213 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, резиденти це зокрема фізична особи яка має місце проживання в Україні. У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв`язки (центр життєвих інтересів) в Україні. У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від`їзду) протягом періоду або періодів податкового року. Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім`ї або її реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності.
Таким чином, основним критерієм визначення особи резидентом чи нерезидентом, є її постійне місце проживання, а не її громадянство, або посвідка на постійне місце проживання.
Відповідно до статті 1 Митного кодексу України (далі - МК України), законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Згідно з частиною 1 статті 381 МК України, громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на іншу територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.
Разом з тим, особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України регламентується ст. 380 МК України.
Частинами 1 та 2 статті 380 МК України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів.
Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.
Таким чином, необхідність сплати особою митних платежів при ввезенні на територію України транспортного засобу для особистого користування або звільнення від їх сплати залежить від того, чи є особа резидентом чи нерезидентом і встановлюється митним органом при ввезенні автомобіля на територію України.
Тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з   УКТ ЗЕД   та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з   УКТ ЗЕД   дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів (частина 4   статті 380 МК України).
Аналіз вищенаведеної статті свідчить про те, що транспортні засоби (зокрема, автомобілі) ввезені на митну територію України в митному режимі тимчасового ввезення можуть використовуватися на цій території виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб та повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням встановленого строку.
Згідно статті 1 Закону України «Про Митний тариф України» митний тариф України є невід`ємною частиною цього Закону та містить перелік ставок загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України і систематизовані згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), складеною на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів.
Відповідно пункту 60 ч. 1 ст. 4 МК України, транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.
З матеріалів справи вбачається, що карткою відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205020/2021/208846 від 15.10.2021 року позивачу відмовлено у пропуску через митний кордон України транспортного засобу "CITROEN C4 PICASSO" реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , з підстав того, що позивач, на думку митного органу, є резидентом.
Так, колегія суддів зазначає, що необхідність сплати особою митних платежів при ввезенні на територію України транспортного засобу для особистого користування або звільнення від їх сплати залежить від того, чи є особа резидентом чи нерезидентом, і встановлюється митним органом при ввезенні автомобіля на територію України.
Відповідно до підпункту «в» пункту 50   статті 4 МК України   резидентами є, зокрема, фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.
Нерезидентами є фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України (підпункт «в» пункту 33   статті 4 МК України).
При цьому за п. 45 ч. 1   ст. 4 МК України   постійне місце проживання - місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом).
Тобто, основним критерієм визначення особи як резидента чи нерезидента в розумінні   МК України   є її постійне місце проживання, а не її громадянство, оскільки нерезидентом може бути, зокрема, як громадянин України, так і громадянин іншої держави.
Отже, для того, щоб особа вважалась нерезидентом, вона повинна відповідати певним характерним критеріям, а саме бути іноземцем чи особою без громадянства або громадянином України, який має постійне місце проживання за межами України, у тому числі таким, який тимчасово перебуває на території України.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 01 липня 2021 року у справі № 751/4094/17.
Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на зміст наведеної норми      на контролюючий орган покладається обов`язок надати достатні докази на обґрунтування мотивів прийнятого рішення.
Водночас, в разі надання відповідачем - контролюючим органом доказів, які обґрунтовують правомірність прийнятого рішення, на декларанта покладається обов`язок спростувати обґрунтовані доводи відповідача.
Це відповідає нормі частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2018 року по справі №495/587/18, яка набрала законної сили 24.10.2018 року, скасовано постанову в справі про порушення митних правил від 09.01.2018 №6502/20900/17 Львівської митниці ДФС відносно ОСОБА_1 за порушення вимог ч.3 ст.470 Митного кодексу України з тих підстав, що ОСОБА_1 у розумінні Митного кодексу України є нерезидентом та не може нести адміністративну відповідальність, як резидент України за порушення митних правил.
Також рішенням Білгород-Дністровського міськрайоннго суду Одеської області від 09.01.2018 справа №495/9759/17 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Республіки Польща не є резидентом України.
Крім того, позивачем надано до суду Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.12.2021 року, яким підтверджується, що позивач не зареєстрований в Україні як фізична особа-підприємець.
Натомість, згідно поданої позивачем 02.03.2021 року до Міністерства фінансів Республіки Польща податкової декларації за 2020 рік, позивач є платником податків на території Республіки Польща.
Посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_7 , на яку посилається відповідач, видана позивачу 30.08.2006 року. 
При цьому, відповідач, при винесенні картки відмови, встановив, що позивач є резидентом України на підставі посвідки на постійне проживання в Україні.
Так,, згідно з ч. 1   ст. 31 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»   посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує лише право на постійне проживання в Україні, а не сам факт постійного проживання.
Відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 321 посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.
Так, колегія суддів зазначає, що норми митного законодавства, не пов`язують визначення резиденції для України за постійним місцем проживання виключно з посвідкою на постійне проживання в Україні, як про це зазначає відповідач, а чітко вказують, які елементи повинні бути доведені при визначенні такого статусу і відсутність хоча б одного з них виключає такий статус.
Отже, посвідка на постійне проживання є документом, який підтверджує право на постійне проживання в Україні, а не засвідчує факт постійного проживання в Україні.
Колегія суддів звертає увагу, що позивачем, при перетині кордону пред`явлено відповідачу також внутрішній паспортний документ AWR982710, виданий 25.06.2013 року, в якому зазначене місце реєстрації позивача на території Республіки Польща за адресою: 04-357 WARSZAWA, GROCHOWSKA 174/176 m.48.
За таких обставин, доводи відповідача, що позивач вважається резидентом України, а тому повинен сплатити митні платежі, є безпідставними та спростовуються зібраними по справі доказами. 
З урахуванням наведених міркувань, апеляційний суд вважає, що відповідач, виходячи із наявних в розпорядженні документів, неправомірно прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205020/2021/208846 від 15.10.2021 року, а тому вона є протиправною та підлягає скасуванню.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.
Відповідно до пункту першого частини першої    статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 308, 311, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
                                                                    Повний текст судового рішення виготовлений 21 листопада 2023 року.

Головуючий суддя:                                                                                             О.В. Лук`янчук   

Суддя:                                                                                                                  А.І. Бітов

Суддя:                                                                                                                   І.Г. Ступакова