Номер провадження: 33/813/1916/23
Номер справи місцевого суду: 496/4899/23 
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І. 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        12.12.2023 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,
за участю:
секретаря Козлової В.А.,
представника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Дьоміна О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без учасників справи, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Дьоміна Олександра Миколайовича на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 22 серпня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Зазначеною постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 02.07.2023 року об 11:00 год. на 452 км автодороги Київ-Одеса Одеського району Одеської області, водій ОСОБА_1  керував транспортним засобом Toyota Camry, реєстраційний номер  НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки із застосуванням приладу Alcotest 7510/ARMF0291, проба позитивна 0,96 ‰, зафіксовано портативним відео реєстратором 474574.
 
Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР України), за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Біляївського районного суду Одеської області від 22 серпня 2023 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.41-47).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 30.08.2023 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Дьомін О.М. подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (49-53).
Судове засідання, призначене на 20.10.2023 року, було відкладено на 14.11.2023 року на 11 год.30 хв., у зв`язку із задоволенням клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Дьоміна О.М. про витребування із УПП в Одеській області свідоцтва про державну реєстрацію та свідоцтва про повірку газоаналізатора «Драгер» 7510 (а.с.74-75).
У зв`язку з цим, 20.20.2023 року із Управління патрульної поліції в Одеській області були витребувані свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво про повірку газоаналізатора «Драгер» 7510 ARMF029 (а.с.77).
31.10 2023 року від департаменту ПП УПП в Одеській області надійшли копії зазначених документів (а.с.79-84).
14.11.2023 року у судове засідання прибув представник ОСОБА_1 – адвокат Дьомін О.М., який заявив клопотання про відкладення розгляду справи для його ознайомлення із документами, які надійшли на адресу суду від УПП в Одеській області. У справі було оголошено перерву до 21.11.2023 року (а.с.86-87).

21.11.2023 року судове засідання у справі не відбулось, через оголошення сигналу оповіщення населення про загрозу атаки з повітря, у зв`язку з чим, судове засідання було відкладено на 01.12.2023 року на 11 год. 30 хв. (а.с.88-89).
Судове засідання, призначене на 01.12.2023 року також не відбулось через оголошення сигналу оповіщення населення про загрозу атаки з повітря, у зв`язку із чим судове засідання було відкладено на 12.12.2023 року на 11 год. 30 хв. (а.с.91-92).

У судове засідання 12.12.2023 року прибув представник ОСОБА_1 – адвокат Дьомін О.М., який апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, постанову суду першої інстанції просив скасувати (а.с.97-98).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При винесенні оскаржуваної постанови, суд першої інстанції вірно виходив із того, що відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливомлікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Також, суд обґрунтовано виходив із того, що згідно з п.2.9(а) ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується Одеський апеляційний суд, виходячи з наступних підстав.

Так, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Його вина у вчиненні адміністративного проступку повністю доводиться:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №147868 від 02.07.2023 року (а.с.1);
- роздруківкою із спеціального технічного приладу «Drager Alkotest 7510», з якого вбачається, що ОСОБА_1  перебував в стані алкогольного сп`яніння - (0.96 ‰ проміле) (а.с.2);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів (а.с.3);
- відеозаписом з камер працівників поліції (а.с.4).

На підставі вищевикладених обставин стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд зазначає, що порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі – Інструкція), а також «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ 17.12.2008 № 1103.
Відповідно до п.7 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі – Інструкція), у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.
Зазначена Інструкція покроково встановлює дії працівників поліції в разі виникнення підозри у перебуванні водія в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.

Згідно п.1 розділу 2 Інструкції, за наявності ознак, передбачених п.3 розділу І цієї Інструкції (ознаки алкогольного сп`яніння), поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Пунктом 12 розділу 2 вказаної Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, а саме, наявність однієї чи декількох ознак стану сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що огляд водія на стан сп`яніння на місці зупинки проводився з порушенням, оскільки не було залучено свідків, апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби, а в разі неможливості застосування таких засобів, огляд проводиться у присутності двох свідків.
Тобто, вимоги чинного законодавства вимагають від поліцейського складати протокол про адміністративне правопорушення в присутності 2-х свідків лише у разі неможливості застосування технічного засобу відеозапису.

Разом з тим, із наданого працівниками відеозапису чітко вбачається факт проходження приладу Драгер, результат якого був позитивний – 0.96‰ проміле, і ОСОБА_1 проти такого не заперечував.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що працівниками поліції порушено вимоги законодавства щодо порядку виявлення у нього ознак сп`яніння та оформлення матеріалів справи, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали провадження не містять відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.

Крім того, у свої апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 – адвокат Дьомін О.М. наполягав на перевірці документації приладу, яким перевірявся ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки останні мають сумніви стосовно його справності.

Так, в ході апеляційного розгляду, судом було задоволено клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Дьоміна О.М. та витребувано з Управління патрульної поліції в Одеській області свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво про повірку газоаналізатора Alcotest 7510/ARMF-0291, яким проводився огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 (а.с.77-78).
Як було зазначено раніше, 31.10.2023 року на адресу Одеського апеляційного суду з Управління патрульної поліції в Одеській області надійшли копії запитуваних документів (а.с.79-84).

Відповідно до відомостей державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення до переліку дозволених для застосування на території України медичних виробів «Газоаналізатори Drager Alcotest» виробництва Drager SafetyAG & Co. KGaA (Німеччина), свідоцтво про державну реєстрацію 14455/2014 належать: Газоаналізатор Drager Alcotest 3000, Газоаналізатор Drager Alcotest 5510, Газоаналізатор Drager Alcotest 5510 з конфігуруванням, Газоаналізатор Drager Alcotest 6820, Газоаналізатор Drager Alcotest з конфігуруванням, Газоаналізатор Drager Alcotest interloc XT. При цьому, згідно відомостей державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, ДП «Український медичний центр сертифікації» виданий сертифікат відповідності від 08 червня 2018 року № UA.TR.039.645 уповноваженому представнику ТОВ «АТЗТ Компанія «Сатурн Дейта Інтернешенл» на медичні вироби «Газоаналізатори Drager Alсotest», зокрема: Газоаналізатор Drager Alcotest 7510 OIML (відповідає OIML R 126), код за каталогом:83 19 700; Газоаналізатор Drager Alcotest 7510 (відповідає EN 15964), код за каталогом: 83 19 700.
У випадку, коли медичний виріб вже введено в експлуатацію і він застосовується за прямим призначенням, а термін дії Свідоцтва про державну реєстрацію на нього закінчився, користувач має право використовувати цей виріб, як мінімум, протягом терміну, вказаного в експлуатаційній документації.
Свідоцтва про державну реєстрацію можуть бути безстроковими, а можуть мати обмежений термін дії, а частина виробів має встановлений виробником термін експлуатації більший від цього терміну.

Крім того, Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності 01 січня 2016 року, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається.
Пунктом 1 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженого типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01 січня 2016 року.
Таким чином газоаналізатори виробництва компанії Drager Safety AG & Co. KGaA, Німеччина, що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту. Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 і становить 1 рік.

Разом з тим, як вбачається із свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки від 07.09.2022 року, яке чинне до 07.09.2023 року, газоаналізатор «Alcotest 7510 ARMF029 відповідає вимогам ДСТУ (а.с.80).

Таким чином, з наданих суду матеріалів вбачається, що поліцейськими огляд водія ОСОБА_1 проводився справним та сертифікованим приладом газоаналізатору Drager Alcotest 7510 ARMF029, термін повірки (калібрування) якого не сплинув на час огляду, тому відповідні доводи захисника не підтвердилися.
Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747, вказаний інтервал становить 1 рік, тобто підстави для визнання результатів приладу недійсними, відсутні.

Крім того, слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України №412 від 05 квітня 2022 року установлено, що позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного і надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, чинні на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Окрім того, наголошую, що працівники поліції мають лише на вимогу особи, огляд якої проводиться, надати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку такого вимірювального приладу. З наданого відеозапису не вбачається будь-яких клопотань ОСОБА_1 з приводу надання документів на спеціальний технічний засіб «Drager Alkotest 7510», а імперативної вимоги щодо ознайомлення особи, яка проходить огляд, з зазначеними документами перед оглядом, чинним законодавством не передбачено.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що працівники поліції не надали можливості ОСОБА_1 надати пояснення по справі є безпідставними, оскільки в протоколі ОСОБА_1 розписався, більше того, в графі пояснення особи, що притягається, написав «згоден», що свідчить про те, що ОСОБА_1 не заперечував проти обставин, які були викладені в протоколі (а.с.1).
Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не пропонували проїхати до медичного закладу є також безпідставними, оскільки як вбачається з наданого відеозапису, заперечень щодо виявленого результату за допомогою приладу Drager Alkotest 7510» останнім надано не було.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильні висновки суду першої інстанції. Зазначені доводи є аналогічними тим, яким надана оцінка в постанові суду першої інстанції, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Разом з тим, слід зазначити, що складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень ст. 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Більше того, правопорушником ОСОБА_1 не було наведено жодних даних, які б викликали сумніви у належності даних матеріалів справи та об`єктивності органів поліції при їх складанні.
При цьому, в матеріалах справи не встановлено доказів того, щоб ОСОБА_1 чи його захисник зверталися із заявами та скаргами до прокурора, який здійснює нагляд за органами поліції чи вищестоящих органів з приводу незаконних дій працівників поліції, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів.

Посилання на сумніви правильності складання протоколу ґрунтуються виключно на твердженнях самого ОСОБА_1 , який є прямо зацікавленою особою, його роздумах щодо діяльності правоохоронних органів, звинуваченнях органів поліції та суду в упередженості та необ`єктивності, вільному тлумаченні закону, що не можна визнати допустимими доказами.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, ні правопорушником ОСОБА_1 ні його захисником суду не надано, не здобуто таких доказів і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.

Таким чином, підстав вважати, що в процесі встановлення обставин справи зі сторони органів поліції на особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності, чинився тиск, проводилася фальсифікація матеріалів справи, у суду немає.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити, що законодавство вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку висуває поліцейський, був спростований фактами захисту, встановленими на підставі доказів, - і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням або її спростування.

Щодо твердження позиції правопорушника ОСОБА_1 про неналежність доказів, долучених до матеріалів справи, на що у своїй скарзі посилається апелянт, то такі доводи є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші, обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, протоколом про адміністративне правопорушення, на підставі показань технічних приладів, що мають функції відеозапису чи кінозйомки, іншими документами.

Суд також враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертається увага на те, що виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.

Позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ, вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,      
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Дьоміна Олександра Миколайовича – залишити без задоволення.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 22 серпня 2023 року про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення– залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                        С.М. Сегеда