ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2023 р. 	Справа № 520/7647/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Служби безпеки України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.06.2023 (головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А.) по справі № 520/7647/23
за позовом       ОСОБА_1  
до       Управління Служби безпеки України в Харківській області  
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Управління служби безпеки України в Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу Служби безпеки України;
- зобов`язати Управління служби безпеки України в Харківській області провести виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в органах Служби безпеки України.
В обґрунтування позову зазначила, що звільнена з військової служби на підставі пп.«г» п.3 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», її календарна вислуга років становить 14 років 03 місяці 1 день, що дає їй право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Однак, при звільненні відповідачем не  виплачено їй  одноразову грошову допомогу.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.06.2023 позов задоволено.
Управління Служби безпеки України в Харківській області (далі – відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просило його скасувати  та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, про не врахування судом першої інстанції, що підстава, за якою звільнена позивач не є обставиною, передбаченою ст.  15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що надає право на отримання одноразової грошової допомоги .
Зауважує, що одноразова грошова допомога відповідно до ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплачується у разі звільнення військовослужбовця у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, за наявності вислуги 10 років і більше.
Проте, позивач звільнена з військової служби у період воєнного стану, а не у зв`язку з настанням  особливого періоду та на підставі, коли один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років, а отже підстави для виплати допомоги відсутні. 
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Зазначає, що має вислугу років більше 10 років, неповнолітню дитину віком до 18 років, звільнення  під час дії воєнного стану, який є частиною особливого періоду , відповідно до Закону України " Про мобілізацію", а отже має право на отримання одноразової допомоги при звільненні в розмірі 50% передбаченої ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що майор ОСОБА_1 проходила військову службу в органах Служби Безпеки України за контрактом.
Наказом Управління Служби безпеки України в Харківській області від 28.11.2022 № 166-ОС/дск ОСОБА_1 , яка звільнена з військової служби наказом т.в.о. Голови Служби України №1501-ОС/дск від 03 листопада 2022 року за пп. «а» п. 61, пп. «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причині: один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас Служби Безпеки України виключено зі списків особового складу з 30.11.2022. Календарна вислуга на 30 листопада 2023 року складає 14 років 3 місяці 1 день (а.с. 6).
30.01.2023 позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, передбачену п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а у разі відмови – повідомити про причину, з якої ця виплата не може бути сплачена (а.с. 8).
22.02.2023 Управління Служби безпеки України в Харківській області листом повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25% відповідно до абз.  2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зазначила, що для отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за сімейними обставинами повинна бути наявність сімейних обставин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України та наявність вислуги 10 років і більше. Постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 № 413 встановлено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу. Вказаним Переліком не передбачено підстави у вигляді звільнення з військової служби коли один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років. (а.с. 13).
Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби , позивач звернулась за захистом своїх прав до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як військовослужбовець, звільнений з військової служби через сімейні обставини (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) за наявності вислуги років, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з приписами ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) обумовлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.
Згідно зі ст. 40 Закону № 2232-ХІІ гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі – Закон № 2011-XII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з абз. 1 п. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII ( в редакції , що діяла на час звільнення позивачки ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Аналіз вказаної норми права свідчить проте, що право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби надавалося військовослужбовцям, у разі звільнення   з військової служби, зокрема у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка мають дитину (дітей) віком до 18 років.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнена з військової служби  на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ (через такі сімейні обставини або інші поважні причини: один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) , має календарну вислугу років  14 років 3 місяці 1 день, згідно  наказу від 28.11.2022.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з наявності права у позивача на отримання  одноразової грошової допомоги, передбаченої абз. 1 п. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII, оскільки  вона звільнена з військової служби за власним бажанням, під час особливого періоду, має дитину віком до 18 років та  вислугу більше 10 років.
Проте, такі висновки суду не відповідають обставинам справи.
Так, ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII розмежовує періоди звільнення військовослужбовців, а саме: 
1) у мирний час: 
2) під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації):
3) з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації.
При цьому, саме пп. "ґ" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII  передбачена така підстава звільнення під час дії особливого періоду: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років.
Відповідно до ст.1 Закону України " Про оборону України":
особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; 
воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України " Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 № 303/2014 , затвердженим Законом України " Про затвердження Указу Президента України " Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 № 303/2014, оголошено рішення про проведення часткової мобілізації. Вказаний закон набрав чинності з дня його опублікування 18.03.2014. 
Відповідно до Закону України " Про оборону України" починаючи з 18.03.2014 в Україні запроваджено "особливий період", який діє до цього часу.
Проте, ОСОБА_1 звільнена з військової служби не у зв`язку з настанням  особливого періоду (п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII), а під час дії воєнного стану (п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII) та не як військовослужбовець - жінка, яка має дитину віком до 18 років, а як один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років.
Як наслідок, з урахуванням причин, що слугували звільненню позивача з військової служби, в останньої відсутні підстави для отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення.
Разом з тим, відповідно до абз. 2 п. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Отже, позивач, як військовослужбовець, що звільнена з військової служби через сімейні обставини (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) та має вислугу років, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абз.2 п. 2 ст.15 Закону №2011-XII у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивачки.
Твердження відповідача у листі від 22.02.2023 про відсутність підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 № 413, якою встановлено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу не передбачено підстави у вигляді звільнення з військової служби коли один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Відповідно до Постанови № 413 до переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, віднесено такі сімейні обставини та інші поважні причини:
виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері);
утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);
укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;
хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;
необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;
наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей;
неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);
довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.
В примітці до вказаного вище переліку визначено, що члени сім`ї військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу - особи, внесені в особову справу військовослужбовця або особи рядового чи начальницького складу: дружина (чоловік), діти, батьки та батьки дружини (чоловіка), які перебувають на його утриманні.
Аналіз наведених норм права дозволяє діти висновку, що серед підстав, які визнаються поважними у розумінні Постанови № 413, взагалі відсутня підстава, за якої звільнено позивача зі служби.
Разом з цим, колегія суддів зауважує, що Постанова № 413 прийнята, зокрема, відповідно до ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, ст. 106 Кодексу цивільного захисту України, п. 35 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 10 серпня 2012 р. № 470, пункту 28 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 29 жовтня 2012 р. № 618.
Враховуючи, що за змістом пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII  підстава звільнення позивача зі служби віднесена до інших поважних причин в силу закону, колегія суддів дійшла висновку про наявність у позивача права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Натомість, висновок суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби є хибним та таким, що зроблено при неправильному застосуванні норм матеріального права.
Вищенаведене дозволяє дійти висновку, що не нарахувавши та не виплативши позивачу при звільненні одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 14 календарних років вислуги військової служби, відповідач допустив протиправну бездіяльність, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи, що відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення, чим порушено приписи абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити їй одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 322, 325, 326, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Харківській області - задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 29.06.2023 по справі № 520/7647/23 - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Управління служби безпеки України в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Зобов`язати Управління служби безпеки України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова