ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/156/23                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  11 грудня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                              Аліменка В.О.,
суддів                                                  Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.2019 у справі №640/974/19 за період з 01.06.2015 по 31.12.2015 та відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 18.12.2019, якою роз`яснено Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2018 у справі №754/13025/17 за період з 01.10.2019 по 02.04.2020;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області нараховувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.06.2015 по 31.12.2015 у розмірі 54955,42 грн та за період з 01.10.2019 по 02.04.2020 у розмірі 189340,50 грн, всього на суму 244295,92 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року позов було задоволено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційної скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Олевським РВ УМВС України в Житомирській області 28.05.2004.
Позивач з 28.04.2015 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру", що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 15.09.2015.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 нарахованої пенсії за вислугою років відповідно Закону України «Про прокуратуру» у період часу з 01.06.2015 по 31.12.2015, які оформлені листом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві №98481/02/І-7899 від 23.10.2018;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 нараховану за період часу з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року пенсію за вислугою років.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.2019 у справі № 640/974/19 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 нарахованої пенсії за вислугою років відповідно Закону України «Про прокуратуру» у період часу з 01.06.2015 по 31.12.2015, які оформлені листом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві №98481/02/І-7899 від 23.10.2018. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 нараховану за період часу з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року пенсію за вислугою років. Присуджено з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2020 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від     23 грудня 2019 року - без змін.     
Отже, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.2019 у справі № 640/974/19 набрало законної сили 06.04.2020.
Також ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18.12.2019 року, яка набрала законної сили 03.04.2020 року на підставі Ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду, роз`яснено Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23.03.2018 року у адміністративній справі №754/13025/17, зобов`язано Головному управлінню Пенсійного фонду України у м. Києві, як правонаступнику Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, за результатами розгляду поданої 27.09.2019 року у процедурі виконання судового рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2018 року заяви №108299, необхідно здійснити з 01.10.2019 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у висновку №51 судово-економічної експертизи судового експерта від 10.10.2019 року, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат.
ГУ ПФУ у м. Києві листом №2600-0305-8/77034 від 12.06.2020 повідомило позивача, що заборгованість по рішенню суду від 23.12.2019 року буде виплачена згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08 2018 року №649.
ГУ ПФУ у м. Києві листом №2600-0305-8/9740 від 17.07.2020 повідомило позивача, що заборгованість по вищезазначеним рішенням суду обліковується згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 та буде виплачена в порядку черговості.
ГУ ПФУ у м. Києві 24.07.2020 листом №16328-16423/1-02/8-2600/20 повідомило позивача, що сума доплати у розмірі 482716,45 грн, яка нарахована на виконання рішень суду, буде виплачена в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 із сум, передбачених Державним бюджетом на виконання судових рішень.
Листом №2600-0306-8/168211 ГУ ПФУ від 26.11.2020 у місті Києві повідомило позивача, що сума доплати в розмірі 434 321,95 грн нарахована на виконання Рішення суду, яке роз`яснене ухвалою від 18.12.2019 року, буде виплачена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.
ГУ ПФУ в Київській області, як правонаступником відповідача, 09.11.2022 виконано зобов`язання перед позивачем відповідно до вказаних вище рішень суду та перераховано на його рахунок перераховану на виконання вищезгаданих рішень Суду пенсію в розмірі 482 716,45 грн, в тому числі, за період з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року - у розмірі 48 394,50 грн; за період з 01.10.2019 року по 02.04.2020 року - у розмірі 434 321,95 грн.
Позивач 28.11.2022 звернувся до ГУ ПФУ в Київській області з заявою, яка зареєстрована 28.11.2022 року за №17798/1-1000-22, у якій просив нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат за рішеннями Суду, а саме: під час виплати 09.11.2022 року нарахованої суми пенсії за період з 01.06.2015 по 31.12.2015 в розмірі 54955,42 грн. та під час виплати 09.11.2022 року нарахованої суми пенсії за період з 01.10.2019 по 02.04.2020 року в розмірі 189340,50 грн, а всього разом - 244 295,92 грн.
ГУ ПФУ в Київській області 12.12.2022 розглянуло подану заяву та відмовило у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат за рішеннями Суду за тієї підстави, що порушень закону в його діях, на його думку, не вбачається, а рішення суду стосується ГУ ПФУ в місті Києві, а не ГУ ПФУ в Київській області, про що проінформував листом №1000-0202-8/127197 від 12.12.2022 року.
Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
При винесенні даної постанови колегія суддів керується наступним.
Спірні правовідносини, які склались у цій справі виникли у сфері оплати праці і стосуються виплати компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
Зі змісту статті 2 Закону № 2050-III вбачається, що під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок - № 159).
Згідно з ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Стаття 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначає, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відповідно до п. 1 Порядку № 159 його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи),
За змістом п.п. 2, 3 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території У країни і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
У пункті 4 Порядку № 159 закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Системний аналіз норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
Використане у статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.
При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли виплачений цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому необхідно зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08 серпня 2019 у справі № 638/19990/16-а; постанові від 15 серпня 2019 року у справі №674/24/17; постанові від 26 листопада 2019 року у справі №826/13003/16, і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Згідно з ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів; компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відтак, пенсійний орган, з вини якого пенсіонером не було вчасно нараховано та виплачено пенсію, повинен здійснити виплату такої пенсії з одночасною виплатою суми компенсації. Невиплата пенсіонеру суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснена виплата заборгованості з пенсії, є порушенням прав пенсіонера на отримання такої компенсації.
Захист права особи на отримання такої компенсації відбувається за її ініціативи шляхом звернення до відповідного органу про відновлення порушеного права.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
При цьому колегія суддів, зазначає, що компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої пенсії), а не виконання рішення суду.
Як було встановлено судом, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.2019 у справі №640/974/19 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві виплатити ОСОБА_1 нараховану за період часу з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року пенсію за вислугою років.
Також, ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18.12.2019 року, роз`яснено судове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23.03.2018 року у справі №754/13025/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, вказавши наступне.
Головному управлінню Пенсійного фонду України у м. Києві, як правонаступнику Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, за результатами розгляду поданої 27.09.2019 року у процедурі виконання судового рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2018 року заяви № 108299, необхідно здійснити з 01.10.2019 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 90 % від суми місячної заробітної плати, яка визначена у висновку № 51 судово-економічної експертизи судового експерта від 10.10.2019 року, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат.
На виконання вищезазначених рішень від 23.12.2019 у справі № 640/974/19 та від 18.12.2019 у справі №754/13025/17 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області 09.11.2022 здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 :
- за період з 01.06.2015 по 31.12.2015 - сума складає 48394,50 грн, що підтверджується розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії з Автоматизованої системи Розрахунку пенсій Пенсійного фонду України;
- за період з 01.10.2019 по 02.04.2020 - сума складає 434321,95 грн згідно з довідкою ГУ ПФУ у Київській області про нараховані суми на виконання рішення суду ОСОБА_1 ..
Оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у меншому розмірі, вказана сума є доходом в розумінні ст.2 Закону №2050-ІІІ.
Проте через відсутність бюджетних коштів рішення суду відповідачем тривалий час не виконувались, лише 09.11.2022 на користь позивача було перераховано недоплачену суму пенсії у розмірі 482716,45 грн, що підтверджується матеріалами справи.
З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги той факт, що нараховану пенсію відповідно до рішення Окружного адміністративного суду від 23.12.2019 у справі № 640/974/19 та ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 18.12.2019 у справі №754/13025/17 виплачено позивачу з порушенням строків такої виплати, пенсійний орган повинен був при її виплаті нарахувати компенсацію втрати частини доходів за відповідний період, проте таких дій не вчинив.
Отже бездіяльність відповідача, яка потягла невиплату позивачу нарахованої суми пенсії, зокрема, за період з 01.06.2015 по 31.12.2015 (зобов`язання за рішенням суду від 23.12.2019 у справі № 640/974/19 виконано 09.11.2022), та за період з 01.10.2019 по 02.04.2020 (зобов`язання за рішенням суду від 18.12.2019 у справі №754/13025/17 виконано 09.11.2022), є протиправною.
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Аналізуючи дані положення Кодексу, можна дійти висновку, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії, якщо не передбачено право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Отже, враховуючи, що одержання доходу, на який розраховує позивач у даній справі у порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, зумовлено протиправною поведінкою суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі, суд вважає, що відповідач зобов`язаний здійснити позивачу нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати, зокрема за періоди з 01.06.2015 по 31.12.2015 та з 01.10.2019 по 02.04.2020, у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати.
Щодо суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яку позивач просить зобов`язати відповідача нараховувати та виплатити ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає таке.
Позивачем у позовній заяві наведений розрахунок суми компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати на підставі рішень судів, а саме: за період з 01.06.2015 по 31.12.2015 у розмірі 54955,42 грн. та за період з 01.10.2019 по 02.04.2020 у розмірі 189340,50 грн, всього на суму 244295,92 грн.
Наданий позивачем розрахунок суми компенсації грошового доходу, нарахованого, але не виплаченого позивачу до моменту фактичного отримання коштів, судом перевірений. Алгоритм розрахунків, на думку суду, відповідає методиці, визначеній постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 "Про затвердження Порядку проведення і компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати". 
При цьому колегія суддів зазначає, що відповідачем не наведено контррозрахунку, як і не вказано на наявність помилок у розрахунку суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, який проведено позивачем.
З врахуванням викладеного колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.06.2015 по 31.12.2015 у розмірі 54955,42 грн та за період з 01.10.2019 по 02.04.2020 у розмірі 189340,50 грн, всього разом 244295,92 грн.
За вказаних обставин висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є вірним.
В свою чергу доводи апеляційної скарги не спростовують зазначений висновок суду першої інстанції. 
При цьому, враховуючи, що апелянтом не оскаржується рішення суду в частині відмовлених позовних вимог, в силу статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції у вказаній частині рішення суду не переглядає.
Надаючи оцінку доводам учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. 
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                             В.О. Аліменко

Судді                                                                                 Л.В. Бєлова

                                                                                          А.Ю. Кучма