18.10.23
22-ц/812/1034/23
Справа № 468/93/22-ц Головуючий у 1-й інстанції Янчук С. В.
Провадження № 22ц/812/1034/23 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
 
Іменем України

18 жовтня 2023 року                                                        м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої судді: Ямкової О. О.,
суддів: Серебрякової Т. В., Локтіонової О. В., 
із секретарем: Андрієнко Л. Д.,
за участю: позивачки – ОСОБА_1 та її представниці – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою 
Акціонерного товариства комерційний банк (АТ КБ) «ПриватБанк» 
на  заочне рішення  Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Янчук С. В. о 14 годині 30 хвилині у приміщенні суду в місті Баштанка Миколаївської області з виготовленням його повного тексту, по справі
за позовом
ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк»,
треті особи – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу 
Швець Руслан Олегович
(надалі – приватний нотаріус Швець Р. О.), 
Баштанський районний відділ Державної виконавчої служби
Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 
(надалі Баштанський РВ ДВС)
про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
В С Т А Н О В И Л А: 
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа – приватний нотаріус Швець Р. О., в якому просила визнати виконавчий напис №1077, вчинений приватним нотаріусом 14 лютого 2018 року, про стягнення з неї на користь банка заборгованості за кредитним договором станом на 10 серпня 2017 року в розмірі 58 423, 77 доларів США- таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування позову зазначала, що про наявність виконавчого напису та його виконання позивачці відомо не було. Будь-яких претензій з боку банка не отримувала, а дізналася про арешт банківських рахунків, відкритих на її ім`я, на підставі постанови державного виконавця лише у січні 2022 року.
Суму, що стягнута за виконавчим написом не вважає безспірною.
Відзиву на позов АТ КБ «ПриватБанк» не надано, як не подано і письмових пояснень приватним нотаріусом.
Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено, ухвалено про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто судові витрати.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що нотаріусом, окрім дотримання формальних процедур, не було перевірено наявність безспірної заборгованості боржника перед кредитором.
Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 18 липня 2023 року заява АТ КБ «ПриватБанк» про перегляд заочного рішення суду залишена без задоволення. 
В апеляційній скарзі представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.
У змісті скарги зазначає, що кредитний договір, який укладено банком з позивачкою у простій письмовій формі є чинним, внаслідок чого у банка, як кредитора, є право на пред`явлення вимоги про стягнення боргу в будь-який час. 
В той же час позивачкою не доведено, а судом не перевірено, що розмір заборгованості, яку банк просив стягнути за виконавчим написом нотаріуса, є відмінним від того, що пред`явлено банком для стягнення з позичальника. 
У відзиві на подану банком апеляційну скаргу позивачка вважала її доводи необґрунтованими, а рішення суду, таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Третьою особою надіслано на адресу суду повідомлення про знищення документів, на підставі яких ним вчинено виконавчий напис. Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймають участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав. 
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису, який є нотаріальною дією, регламентується як статтею 34, главою 14 Закону України «Про нотаріат», так і главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом України №296/5 від 22 лютого 2012 року з наступними змінами (далі – Порядок №296/5) 
За розділом 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом України №296/5 від 22 лютого 2012 року з наступними змінами (далі – Порядок), для стягнення сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість або правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно, за поданою стягувачем заявою та за умови подання документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов`язання.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлено постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі – Перелік). 
Оскільки ні Порядок, ні Перелік не зазначають, які конкретно документи доводять безспірність вимоги, таким доказом можуть бути відомості про направлення письмової вимоги боржнику та отримання ним цієї вимоги за відсутності обґрунтованих заперечень з його боку, або її фактичне направлення за вказаною у договорі адресою.
Повідомлення вважається надісланим при наявності відмітки поштового відділення зв`язку про направлення його за вказаною у договорі адресою.
За змістом пункту 6 розділу 16 Порядку №296/5 обрахування розміру сум стягнення здійснюється за заявою кредитора, з включенням до виконавчого напису суми неустойки, якщо це передбачено умовами договору. 
За матеріалами справи слідує, що 15 травня 2008 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач, який змінив назву на АТ КБ «ПриватБанк», та позивачкою було укладено кредитний договір № NKT0GA0000000013, згідно з умовами якого позивачка ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 25 220 доларів США під 1,25% щомісячних процентів та зі здійсненням щомісячних платежів з терміном погашення кредиту у строк до 15 травня 2028 року (а.с.14-15).
Забезпеченням договірних зобов`язань за вказаним кредитним договором стала квартира АДРЕСА_1 , яка належала на праві спільної часткової власності позичальниці та членам її родини.
У зв`язку з тим, що позичальниця ОСОБА_1 перестала належно виконувати умови кредитного договору,  банк 1 червня 2013 року направив на її адресу вимогу про необхідність погашення заборгованості та 27 серпня 2013 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 та інших іпотекодателів щодо дострокового стягнення суми кредитної заборгованості за договором із погашенням заборгованості за тілом кредиту, процентами, комісією та штрафними санкціями, шляхом звернення стягнення на іпотечне майно та виселення із іпотечної квартири усіх осіб, які там проживають (а.с.14-17). 
На момент звернення стягнення на іпотечне майно банком нарахована заборгованість за зобов`язаннями за договором, за простроченими та поточними сумами у загальному розмірі 51 403,16 доларів США, з яких: 21 086,91 долар США - заборгованість за тілом кредиту (поточна та прострочена), 11 228,88 долара США – відсотки (поточні та прострочені), 3 036,80 доларів США – комісія (поточна та прострочена), 13 573 доларів США – пеня та штрафи: 31,29 і 2 446,28 доларів США (а.с.14-17).
При подачі позову про звернення стягнення на предмет іпотеки банк посилався на частину 2 статті 1054, частину 2 статті 1050 ЦК України, згідно з якими мав право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту.
Тому на підставі рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2013 року у справі № 468/1780/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до позичальниці ОСОБА_1 та інших про звернення стягнення на іпотечне майно та їх виселення, визначено обсяг кредитної заборгованості на загальну суму 48 925,59 доларів США, зі зменшенням загальної суми за рахунок відмови у стягненні штрафів, і визначений судом розмір заборгованості звернуто шляхом його стягнення на іпотечне майно - квартиру (а.с.14-17).
Вказане рішення вступило в законну силу та виконано в частині стягнення з боржників судового збору на користь банку. Дані про його виконання в частині звернення стягнення кредитної заборгованості на предмет іпотеки та виселення осіб у справі відсутні.
Між тим, наприкінці 2017 році чи на початку 2018 року представником банка до приватного нотаріуса Швеця Р. О. подана заява про вчинення виконавчого напису стосовно стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості за договором (а.с.13). Документи, які були додані банком до цієї заяви, за повідомленням нотаріуса 15 липня 2022 року знищені у відповідності зі сплином терміну їх зберігання (а.с.32-50).
Разом з тим, з копії виконавчого напису нотаріуса, вчиненого на кредитному договорі вбачається, що банк, звертаючись до приватного нотаріуса, замість нарахування сум за прострочене зобов`язання, знову розрахував заборгованість позичальниці за кредитним договором за увесь період дії договору до направлення вимоги 1 червня 2013 році та після цієї вимоги станом на 10 серпня 2017 року, яка, на його думку, складається з: 20065,50 доларів США заборгованості за тілом кредиту; 14 101,75 доларів США заборгованості за відсотками, 3 797,93 заборгованості за комісією та 20 458,59 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором (а.с.13).
За наведеного, вимога банку, пред`явлена до приватного нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, не могла вважатися безспірною, так як була розрахована не лише за період, який перевищував три роки позовної давності, а ще й не відповідала нормам матеріального права, з огляду на те, що після первісного звернення банка до суду з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, яка звернута за рішенням іншого суду, кредитний договір припинив свою дію, а банк втратив можливість нарахування та стягнення з позичальниці сум за кредитним договором, в тому числі і відсотків, комісій та пені.
Висновок про підстави припинення дії договору при направленні позичальнику вимоги про дострокове виконання зобов`язання міститься у висновку про правильне застосування норм права, викладеному Великою Палатою Верховного Суду при розгляді справи №444/9519/12 у постанові від 28 березня 2018 року №1410цс18, де Великою Палатою виснувано, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов`язання.
Таким чином відповідачем приватному нотаріусу на підтвердження існування безспірної заборгованості боржниці ОСОБА_1 надано кредитний договір, який припинив свою дію, та розрахунок боргу, який здійснено банком на підставі цього договору за період, який перевищує три роки, в тому числі і після дати припинення дії кредитного договору, що виключає можливість обрахування кредитором безспірної кредитної заборгованості для вчинення виконавчого напису нотаріусом.
Посилання банку на недоведення позивачкою суми боргу, яка є іншою, ніж пред`явлена кредитором до стягнення приватного нотаріусу шляхом вчинення нотаріальної написи, не заслуговують на увагу, з огляду на те, що у матеріалах справи міститься рішення суду від 25 вересня 2013 року, яке є преюдиційним для обрахування загальної суми боргу за кредитним договором та підставами припинення його дії.
Отже, відповідне право банку, як стягувача, за захистом якого він звернувся у 2017-2018 р.р. до приватного нотаріуса, повинно було існувати на момент звернення. 
Так само на момент звернення банку до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість позивача, як боржника, перед стягувачем -банком.
Тому вчинення нотаріусом виконавчого напису є здійсненням ним нотаріальної дії, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення безспірних грошових сум, шляхом його реалізації при примусовому виконанні зобов`язання боржником у позасудовому порядку.
За правовими висновками, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року при розгляді справи №645/1979/15-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника – це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Однак, за дослідженими судом першої інстанції доказами, які перевірені у суді апеляційної інстанції, така безспірна заборгованість позивача перед банком за кредитним договором, який дострокове припинив свою дію, на момент звернення до приватного нотаріуса не мала місця, в тому числі у зв`язку із відсутністю підстав для нарахування та включення для обрахування сум заборгованості за період, який перевищує три роки, та за сумами, які нараховані за умовами договору, після припинення ним дії.
Крім того, дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, з Переліку виключений розділ, який давав право нотаріусам вчиняти виконавчі написи на оригіналі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, на що третя особа не звернула уваги, коли вчиняла виконавчий напис, який оскаржується позивачем (а.с.13). 
За такого вчинений 14 лютого 2018 року приватним нотаріусом виконавчий напис, що зареєстрований у реєстрі за №1077 про стягнення із ОСОБА_1  на користь Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» 58 423,77 доларів США, здійснено, як з порушенням положень глави 16 Порядку №296/5, так і з порушенням положень Переліку (а.с.13). 
10 січня 2022 року головним державним виконавцем Баштанського відділу ДВС у Баштанському районі Миколаївської області за виконавчим написом приватного нотаріуса відкрито виконавче провадження (а.с.7-12).
З урахуванням наведених та встановлених у справі обставин суд першої інстанції правильно вважав позов ОСОБА_1 – обґрунтованим, а порушення її прав та інтересів при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом, які нею наведені у позовній заяві - доведеними.
Усі інші доводи відповідача у апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів, яка надана судом першої інстанції, та заперечень з приводу доводів позивачки, які перевірені як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції . 
Підстав для перерозподілу витрат в суді апеляційної інстанції немає.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2023 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.
Головуюча                                                                        О. О. Ямкова

Судді                                                                               Т. В. Серебрякова
                                                                                                       О. В. Локтіонова