УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 грудня 2023 року
місто Київ
 
справа № 589/6253/14-ц
провадження № 61-16477ск23
 
Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,
учасники справи:
заявник - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК»,
боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Сумського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року, ухвалену колегією суддів у складі Криворотенка В. І., Філонової Ю. О., Собини О. І.,
ВСТАНОВИВ:
І. ФАБУЛА СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (далі - ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК») у листопаді 2021 року звернулося до суду з заявою, у якій просило:
- видати дублікат виконавчого листа від 26 червня 2015 року № 589/6253/14, виданого Шосткинським міськрайонним судом Сумської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованості за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № 284-ЕКФ, № 285-ЕКФ у розмірі 29 333, 59 грн;
- поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа від 26 червня 2015 року № 589/6253/14, виданого Шосткинським міськрайонним судом Сумської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованості за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № 284-ЕКФ, № 285-ЕКФ у розмірі 29 333, 59 грн;
- видати дублікат виконавчого листа від 26 червня 2015 року № 589/6253/14, виданого Шосткинським міськрайонним судом Сумської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 146, 67 грн, в суді апеляційної інстанції - 73, 34 грн;
- поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа від 26 червня 2015 року № 589/6253/14, виданого Шосткинським міськрайонним судом Сумської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції 
у розмірі 146, 67 грн, в суді апеляційної інстанції - 73, 34 грн.
Заява обґрунтовувалася тим, що рішенням від 26 березня 2015 року Апеляційний суд Сумської області часткового задовольнив апеляційну скаргу ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» у цивільній справі за позовом ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № 284-ЕКФ, № 285-ЕКФ. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість у розмірі 29 333, 59 грн, відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої 
інстанції - 146, 67 грн та судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції - 73, 34 грн.
На виконання такого судового рішення Шосткинський міськрайонний суд Сумської області видав виконавчі листи, на підставі яких в Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) (далі - Шевченківський ВДВС у місті Києві) були відкриті виконавчі провадження.
ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» 18 лютого 2021 року звернулося до Шевченківського ВДВС у місті Києві із запитом про стан виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_2 . У відповідь на цей запит отримало відповідь, що державний виконавець 29 листопада 2018 року постановив повернути виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Втім, ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» не отримувало ані постанови про повернення виконавчих документів, ані оригіналів виконавчих листів, що призводить до неможливості повторного пред`явлення цих виконавчих листів до виконання.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою від 07 квітня 2023 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області відмовив у задоволенні заяви ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» не довів факт здійснення перевірки обставин втрати виконавчих листів та проведення заходів щодо їх розшуку, а також не надав доказів невиконання  ОСОБА_2 договору поруки, а саме документів, які підтверджують наявність несплаченої заборгованості за рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, оскільки згідно з довідкою ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» від 05 травня 2021 року 
№ 5-53/770/2021 станом на 29 квітня 2021 року ОСОБА_2 не мав договірних відносин із ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК».
Постановою від 17 жовтня 2023 року Сумський апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», скасував ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07 квітня 2023 року, ухвалив нове рішення, яким задовольнив заяву ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК».
Суд поновив строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа від 26 червня 2015 року № 589/6253/14, виданого Шосткинським міськрайонним судом Сумської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованості за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № 284-ЕКФ, № 285-ЕКФ у розмірі 29 333, 59 грн.
Видав дублікат виконавчого листа від 26 червня 2015 року № 589/6253/14, виданого Шосткинським міськрайонним судом Сумської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованості за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № 284-ЕКФ, № 285-ЕКФ у розмірі 29 333, 59 грн.
Поновив строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа від 26 червня 2015 року № 589/6253/14, виданого Шосткинським міськрайонним судом Сумської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції 
у розмірі 146, 67 грн, в суді апеляційної інстанції - 73, 34 грн.
Видав дублікат виконавчого листа від 26 червня 2015 року № 589/6253/14, виданого Шосткинським міськрайонним судом Сумської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 146, 67 грн, в суді апеляційної інстанції - 73, 34 грн.
Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що стягувач оригіналів виконавчих листів не отримував, такі втрачені під час поштової пересилки з виконавчої служби, а тому є підстави для задоволення заяви ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» про поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів, оскільки наведені заявником обставини для поновлення строку є поважними, пов`язані з об`єктивними, істотними, непереборними, незалежними від стягувача обставинами, які перешкоджають реалізувати своє право на пред`явлення виконавчого документа у визначені законом строки.
Суд апеляційної інстанції ствердив, що довідка ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» від 05 травня 2021 року № 5-53/770/2021 про неіснування станом на 29 квітня 2021 року між ОСОБА_2 та ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК договірних відносин не є належним доказом виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитними договорами у цій справі, оскільки ОСОБА_2 не був позичальником за кредитним договором, а виступав поручителем; як суду першої, так й суду апеляційної інстанцій не надав доказів про внесення ним грошових коштів для погашення заборгованості за кредитним договором через касу банку чи перерахування у безготівковій формі (квитанція, платіжна інструкція).
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
ОСОБА_2  16 листопада 2023 року із використанням засобів поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Сумського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року, залишити в силі ухвалу Шосткинського районного суду Сумської області від 07 квітня 2023 року.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Заявник зазначив, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, як підстави касаційного оскарження судового рішення визначив те, що:
- (1) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-543/11, від 02 вересня 2020 року у справі № 569/10120/13-ц, від 20 вересня 2022 року у справі № 2-346/11, за змістом яких при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили;
- (2) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 05 травня 2018 року у справі № 917/1431/14, від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11, від 23 вересня 2020 року у справі № 127/2-3538/10, від 17 листопада 2021 року у справі № 419/310/12, щодо підстав для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання;
- (3) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 09 січня 2018 року у справі № 756/13018/14-ц, щодо поновлення пропущеного процесуального строку.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з таких підстав.
Щодо касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції в частині поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання
Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Ухвали суду щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання зазначені у пункті 24 частини першої статті 353 ЦПК України.
Тож за змістом статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень, ухвали суду першої інстанції та постановлені за результатами їх перегляду судові рішення апеляційного суду з питань щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не можуть бути оскаржені у касаційному порядку.
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи наведене, постанова Сумського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року в частині розгляду заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання не переглядається в касаційному порядку відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України. У цій частині судове рішення не підлягає перегляду в касаційному порядку та касаційне провадження в цій частині не підлягає відкриттю.
Щодо касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції в частині видачі дубліката виконавчого документа
Підпунктом 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України визначено, що ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
Згідно із приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту оскаржуваного рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга в частині розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого листа є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності. 
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
Суди встановили, що рішенням від 26 березня 2015 року Апеляційний суд Сумської області частково задовольнив апеляційну скаргу ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК». Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № 284-ЕКФ, № 285-ЕКФ у розмірі 29 333, 59 грн, відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції - 146, 67 грн та судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції - 73, 34 грн.
На виконання цього рішення за заявою ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» Шосткинський міськрайонний суд Сумської області 26 червня 2015 року видав виконавчі листи, які надіслав на адресу ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» (отримав 06 липня 2015 року).
У відповідь на запит ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» Шевченківський ВДВС у місті Києві повідомив, що у нього на виконанні перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 26 червня 2015 року № 589/6253/14 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованості за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № 284-ЕКФ, № 285-ЕКФ у розмірі 29 333, 59 грн.
Державний виконавець 25 травня 2016 року постановив відкрити виконавче провадження та 29 листопада 2018 року постановою повернув виконавчий документ стягувачу відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Таку постанову та оригінал виконавчого документу 25 січня 2019 року направлено ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК».
Також на виконанні Шевченківського ВДВС у місті Києві перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа від 26 червня 2015 року № 589/6253/14 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» суми судових витрат в розмірі 220, 01 грн.
Державний виконавець 29 листопада 2018 року ухвалив постанову про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Таку постанову та оригінал виконавчого документу 25 січня 2019 року направлено ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК».
Згідно з довідкою ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» від 05 травня 2021 року № 5-53/770/2021 станом на 29 квітня 2021 року ОСОБА_2 не має договірних відносин із ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», а саме на дату здійснення запиту: не проводив операцій з цінними паперами через торговця, депозитарну установу ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК»; у ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» немає чинних поточних рахунків та заборгованості щодо розрахунково-касових операцій; немає діючих карткових рахунків, діючих кредитних угод та кредитної заборгованості.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Зазначений конституційний припис відтворено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
На час звернення заявника до суду у листопаді 2021 року із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання діяв Закон України «Про виконавче провадження» у редакції станом на 06 жовтня 2021 року (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Згідно з пунктом 17.4 частини першої Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Згідно з частиною першої статті 28 цього Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Отже, належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом із направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Такі ж правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 2515/739/2012 (провадження № 61-2884св18), від 12 березня 2018 року у справі № 583/1828/17-ц (провадження № 61-894св17), від 21 березня 2018 року у справі № 6-676/10 (провадження № 61-5166св18), від 24 квітня 2018 року у справі № 161/1441/14-ц (провадження № 61-835св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 2-1976/10 (провадження № 61-22036св18).
Не встановивши наявності таких поштових повідомлень у матеріалах справи, яка переглядається Верховним Судом, суд апеляційної інстанції дав цьому належну оцінку та застосував згадані норми права до спірних правовідносин.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Верховний Суд, встановивши, що немає доказів на підтвердження направлення Шевченківським ВДВС у місті Києві ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» копії постанови про повернення виконавчого листа разом із оригіналом такого виконавчого листа, зокрема квитанція про їх направлення або рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, які є єдиними достатнім доказами в такому випадку, дійшов переконання, що суд апеляційної інстанції підставно задовольнив заяву ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та видав дублікат виконавчих листів від 26 червня 2015 року № 589/6253/14.
Верховний Суд також зазначив, що доводи касаційної скарги про те, що довідка ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» від 05 травня 2021 року № 5-53/770/2021 про відсутність станом на 29 квітня 2021 року між ОСОБА_2 та ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК договірних відносин, свідчить про відсутність у нього заборгованості за кредитним договором перед банком, відхиляються Судом, оскільки суд апеляційної інстанції надавав цьому належну правову оцінку. Здійснення дослідження такої довідки Верховним Судом буде переоцінкою встановлених судом апеляційної інстанції обставин та наявних у справі доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Суд також констатував, що правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-543/11, від 02 вересня 2020 року у справі № 569/10120/13-ц, від 20 вересня 2022 року у справі № 2-346/11, на які посилається заявник, не суперечать висновкам суду апеляційної інстанції.
Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
Загальні висновки
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. 
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).
Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга  ОСОБА_2 на постанову Сумського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року в частині висновків про видачу дубліката виконавчого листа є необґрунтованою.
Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на рішення суду апеляційної інстанції в частині оскарження щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання з тих підстав, що зазначені рішення не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, а в частині відмови у видачі дубліката виконавчого листа - з підстав необґрунтованості касаційної скарги відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України.
Керуючись пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Сумського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року за заявою Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитними договорами, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            С. О. Погрібний

                                                                                                                        І. Ю. Гулейков

                                                                                                                        О. В. Ступак