30.10.23
22-ц/812/1221/23
Провадження № 22-ц/812/1206/23         
Провадження № 22-ц/812/1221/23         

П О С Т А Н О В А 
іменем України

25 жовтня 2023 року                                                м. Миколаїв
справа № 488/2840/23
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,
із секретарем – Ковальським Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги
ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 
на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва, постановлену 02 жовтня 2023 року суддею Чернявською Я.А. в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного тексту ухвали не зазначена), у цивільній справі за позовом 
ОСОБА_1 до 
ОСОБА_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради,
про визначення місця проживання дитини з матір`ю
та за зустрічним позовом 
ОСОБА_2 до 
ОСОБА_1 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради,
про визначення місця проживання дитини з батьком, 
у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю.
Позивачка зазначала, що від шлюбу з відповідачем має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сім`я розпалася та в провадженні Веселинівського районного суду Миколаївської області перебуває справа за її позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Між нею та чоловіком існують конфлікти щодо участі відповідача в утриманні дитини. Донька проживає з нею в будинку її батьків, де є всі необхідні умови для належного проживання та розвитку дитини. Батьки допомагають їй у догляді за донькою, оскільки в умовах воєнного стану неналежно працюють дитячі садки.
Посилаючись на викладене вище, вік дитини – 3 роки, тісний зв`язок доньки з матір`ю, позивачка ОСОБА_1 просила визначити місце проживання дитини з нею.
Відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов про визначення місця проживання доньки з ним, зазначаючи, що ОСОБА_1 переклала виконання своїх батьківських обов`язків на своїх батьків, оскільки працюючи та постійно проживаючи в м. Миколаєві, залишає дитину на вихованні своїх батьків, а сама приїздить до дитини в с. Веселинове Миколлаївської області тільки на вихідні. ОСОБА_1 та її батьки негативно налаштовують дитину відносно батька. 
Посилаючись на те, що він має тісний батьківський зв`язок з дитиною, бажає та має можливість надавати їй належне утримання, виховання та розвиток, а задоволення позову ОСОБА_1 фактично призведе до проживання дитини з батьками ОСОБА_1 , просив визначити місце проживання дитини з ним.
До участі в справі як третю особу, за обома позовами, залучено орган опіки та піклування Миколаївської міської ради.
29 вересня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про забезпечення позову. Зазначав, що наприкінці 2022 року дружина разом з дитиною виїхала з їхнього спільного місця проживання та без його згоди вивезла дитину з м. Миколаєва до своїх батьків в с. Веселинове, Миколаївської області. З цього часу систематично перешкоджає його спілкуванню з дитиною. Зокрема ОСОБА_1 заблокувала його телефони та контакти в соціальних мережах, повідомивши, що не дозволить спілкування з дитиною до ухвалення судового рішення з цього питання.
Посилаючись на те, що усунення його від спілкування з дитиною позбавляє її батьківського піклування, негативно впливає на розвиток дитини, а тривалий час слухання справи може призвести до порушення чи втрати емоційного контакту дитини з батьком та порушує принцип рівності прав обох батьків у спілкуванні з дитиною, ОСОБА_2 до вирішення справи по суті спору просив забезпечити позов шляхом зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод в його спілкуванні з донькою та надати можливість:
- безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_4 без присутності ОСОБА_1 з 13 години кожного четверга до 18 години 30 хвилин кожної неділі кожного місяця, у тому числі і за місцем проживання батька;
- безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_4 у тому числі за місцем проживання батька кожного парного року на Різдво (6 січня), в день народження ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в день народження ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), на Новий Рік (31 грудня), на 8 березня, та повний наступний день після вказаних дат;
- безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_4 у тому числі за місцем проживання батька в період щорічної відпустки ОСОБА_2 ;
- зобов`язати ОСОБА_1 передавати малолітню дитину ОСОБА_4 батьку ОСОБА_2 або дідусю ОСОБА_5 , бабусі ОСОБА_6 у дні, визначені для побачень;
- зобов`язати ОСОБА_1 забезпечувати щодня у ті дні, коли ОСОБА_4 не перебуває з ОСОБА_2 , з 18 години 30 хвилин до 19 години 15 хвилин контакт ОСОБА_2 з ОСОБА_4 шляхом відеозв`язку за допомогою мобільних застосунків «VіЬег», «WhatsApp», «Теlegram», «FaceTime».
У запереченнях на клопотання про забезпечення позову, які надійшли до суду першої інстанції після постановлення судової ухвали з цього питання, ОСОБА_1 зазначала, що забезпечення позову таким шляхом фактично вирішує питання про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Також зазначала, що ОСОБА_2 майже рік не виконує свого обов`язку щодо забезпечення дитини. З цих підстав просила у задоволенні клопотання відмовити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2023 року клопотання ОСОБА_2 задоволено частково. 
З урахуванням ухвали суду про виправлення описки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання АДРЕСА_1 , зобов`язано, на час розгляду справи судом до моменту набрання рішення по означеній цивільній справі № 488/2840/23 законної сили, не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Зобов`язано  ОСОБА_1 на час розгляду справи судом до моменту набрання рішенням у цивільній справі № 488/2840/23 законної сили, надавати можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без присутності ОСОБА_1 , кожні перші та треті вихідні дні місяця з 10 години 00 хвилин суботи до 18 години 30 хвилин неділі, у тому числі і за місцем проживання батька, ОСОБА_2 .
Зобов`язано  ОСОБА_1 , на час розгляду справи судом до моменту набрання рішенням у цивільній справі № 488/2840/23 законної сили, надавати ОСОБА_2 можливість безперешкодного спілкування з донькою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у ті дні, коли ОСОБА_4 не перебуває з ОСОБА_2 , шляхом відеозв`язку за допомогою мобільних застосунків «Vіbеr», «WhatsApp», «Теlegram», «FaceTime» з 18 години 30 хвилин до 19 години 15 хвилин. 
В іншій частині вимог — відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована доведеністю існування між сторонами стосунків, які позбавляють ОСОБА_2 можливості регулярно спілкуватися з донькою. Проте, зустрічі батька з дитиною будуть сприяти довірчим відносинам та емоційному контакту між ними та будуть відповідати інтересам як батька, так і дитини, а інтереси дитини повинні переважати над бажанням інших осіб обмежити або відгородити дитину від зустрічей з батьком.
З урахуванням віку дитини, робочого часу батьків та для забезпечення належного відпочинку дитини, суд вважав доцільним забезпечити позов саме у такий спосіб. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість судової ухвали, та на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу скасувати.
ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі також просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити його клопотання у повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тими ж доводами, якими ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення клопотання. Крім цього зазначала, що Корабельний районний суд м. Миколаєва своєю ухвалою від 26 вересня 2023 року відмовив ОСОБА_2 у задоволенні аналогічної заяви про забезпечення позову, пославшись на заборону забезпечення позову у спосіб, який є тотожним позовним вимогам. Також вказувала на те, що вона не чинила і не чинить ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з дитиною, а твердження суду про можливий тривалий розгляд справи є безпідставним.
Крім того, ОСОБА_1 вказувала, що задовольнивши клопотання в частині надання ОСОБА_2 можливості безперешкодного спілкування з донькою шляхом відеозв`язку за допомогою мобільних застосунків, суд не визначив яким чином вона має це робити, за допомогою якого пристрою, хто його має придбати, та чи має вона таку фізичну можливість. Зазначала, що дитина у трирічному віці неспроможна протягом 45 хвилин концентруватися на спілкуванні, а вона не бажає «працювати для ОСОБА_2 оператором». Також посилалася на те, що покладений судом такий обов`язок порушує її право на особисте життя та інтереси.
У своїй апеляційній скарзі на судову ухвалу ОСОБА_2 зазначав, що надаючи йому можливість спілкуватися з донькою протягом вихідних днів першого та третього тижня місяця, суд порушив принцип рівності батьків у спілкуванні з дитиною, оскільки протягом року є місяці, в яких не чотири, а п`ять вихідних, і в таких випадках він буде позбавлений спілкування з донькою протягом трьох тижнів. 
Крім цього, його дорога з м. Миколаєва до смт. Веселинове займає близько трьох годин, тому забираючи дитину о 10 годині в суботу, він приїжджатиме додому приблизно в обід, тобто на обідній сон дитини. При цьому наступного дня – в неділю, він вже має відвозити дитину до матері.
Також ОСОБА_2 просив надати йому можливість забирати дитину до себе на свята - Різдво, День народження доньки, в його День народження, на свято Нового року та 8 березня, посилаючись на усталені сімейні традиції у ці свята, та дозволити дитині залишатись у нього наступного дня після цих свят, враховуючи відстань від м. Миколаєва до смт. Веселинове, щоб не проводити у свята більшість часу в дорозі.
Крім цього апелянт вважав, що відмовляючи у задоволенні клопотання в частині його спілкування з донькою під час його щорічної відпустки, суд порушив його права і не врахував інтересів дитини. 
Просив задовольнити його заяву про забезпечення позову у повному обсязі. 
Узагальнені доводи інших учасників 
У відзиві на апеляційну скаргу матері дитини ОСОБА_2 вважав її необґрунтованою та посилався на те, що усіма можливими способами намагався зберегти родину та намагається не втратити зв`язку з дитиною.
ОСОБА_1 у своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилалася на те, що сім`я розпалася саме з його вини, вона не перешкоджала і не перешкоджає спілкуванню батька з дитиною, а твердження ОСОБА_2 про те, що вона залишила дитину своїм батькам не відповідає дійсності.
2.Мотивувальна частина
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
У відповідності до положень частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України, пункти 2, 3 частини першої якої, в тому числі, передбачають забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії та встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.
Частиною десятою статті 150 ЦПК України встановлена заборона вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням наданих сторонами доказів, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про осіб, що заявляють клопотання, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає у рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Приймаючи рішення у справі слід враховувати також правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 про те, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи
Судом встановлено, що подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом не проживають.
Донька подружжя ОСОБА_4 проживає з матір`ю за місцем проживання її батьків.
Позиція апеляційного суду
Вважаючи доцільним забезпечити позов шляхом надання ОСОБА_2 можливості спілкуватися з донькою, суд визначив для цього час - кожні перші та треті вихідні дні місяця з 10 години суботи до 18 години 30 хвилин неділі.
У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що такий час є не зовсім зручним у першу чергу для дитини, оскільки його дорога з м. Миколаєва до смт. Веселинове займає близько трьох годин, тому забираючи дитину о 10 годині в суботу, він приїжджатиме додому приблизно в обід, тобто на обідній сон дитини, а наступного дня – в неділю, він вже має відвозити дитину до матері.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
З огляду на зазначену вище практику, враховуючи вік дитини, місце і графік роботи батьків, віддаленість місця проживання дитини – смт. Веселинове, Миколаївської області від м. Миколаєва, апеляційний суд вважає за необхідне змінити ухвалу суду щодо визначених годин на спілкування батька з дитиною. Колегія вважає, що надання батьку дитини можливості забирати доньку з с. Веселинове, Миколаївської області о 17 годині в п`ятницю, буде більше відповідати інтересам дитини. Оскільки в такому разі дитина буде проводити в дорозі кілька годин ввечері та матиме нічний сон після цього. За таких обставин наступний день, який дитина буде проводити з батьком, буде більш сприятливим для режиму дитини та продуктивним і корисним для неї.
Отже, ухвала суду підлягає зміні в частині надання батьку часу спілкування з донькою саме з 17 години п`ятниці.
Щодо надання ОСОБА_2 можливості спілкування з донькою шляхом відеозв`язку за допомогою мобільних застосунків «Vіbеr», «WhatsApp», «Теlegram», «FaceTime», апеляційний суд вважає за необхідне залишити ухвалу суду першої інстанції в цій частині без змін, оскільки також вважає, що таке спілкування сприятиме підтриманню між батьком і дитиною довірчих відносин та психоемоційного зв`язку, що відповідатиме інтересам дитини.
Доводи ОСОБА_1 про те, що такий спосіб забезпечення позову порушує її особисті права, апеляційний суд сприймає критично, оскільки вважає, що ОСОБА_1 , як мати дитини, яка проживає з нею та знаходиться під її опікою, має вчиняти дії, спрямовані на задоволення потреб дитини. Оскільки спілкування доньки з батьком відповідає інтересам дитини, то ОСОБА_1 має таке спілкування забезпечувати. 
Щодо доводу апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що 15 вересня 2023 року ОСОБА_2 звертався до суду з аналогічною заявою про забезпечення позову, проте суд в її задоволенні відмовив, прийшовши до висновків, які є суперечливими з висновками, викладеними в ухвалі, яка оскаржується, то з цього приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Дійсно, Корабельний районний суд м. Миколаєва своєю ухвалою від 26 вересня 2023 року відмовив ОСОБА_2 у забезпеченні позову шляхом надання йому можливості спілкування з донькою, пославшись на те, що запропонований ним спосіб забезпечення позову фактично є вирішенням позовних вимог поза межами судового засідання, без встановлення обставин та ухвалення судового рішення у справі. При цьому суд посилався на частину десяту статті 150 ЦПК України, яка забороняє вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог.
Проте, ухвала Корабельного районного суду від 26 вересня 2023 року учасниками справи оскаржена не була, а в межах апеляційних скарг на ухвалу цього ж суду від 02 жовтня 2023 року, попередня ухвала не підлягає дослідженню та оцінці.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про доцільність задоволення його позовної заяви про забезпечення позову в частині надання йому можливості безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу донькою кожного парного року на Різдво (6 січня), в день народження ОСОБА_4 (13 січня), в день народження ОСОБА_2 (8 грудня), на Новий Рік (31 грудня), на 8 березня, та повний наступний день після вказаних дат; та під час його щорічної відпустки, то з цього приводу колегія вважає за необхідне врахувати наступне.
Відповідно до частини третьої статті 180 та частини другої статті 210 ЦПК України, за умов належної підготовки справи до розгляду, суд має розглянути її протягом тридцяти днів з дня початку розгляду по суті.
Будь яких передумов для більш тривалого розгляду справи судом першої інстанції, за умови добросовісної поведінки сторін у справі, з матеріалів справи не вбачається.
Тому на даній стадії розгляду справи, апеляційний суд вважає передчасним та недоцільним визначення такого способу забезпечення позову, який був би можливим за умови тривалого слухання справи.
При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає у рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне також враховувати положення вітчизняного законодавства, зокрема те, що відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і відбувається саме в інтересах дитини.
Отже, задовольняючи клопотання ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, дослідив усі наявні у справі докази та прийшов до обґрунтованого висновку, врахувавши співмірність заходу забезпечення позову з позовними вимогами.
Зміні підлягає ухвала суду першої інстанції лише в частині часу, який визначається батьку для спілкування з дитиною.
За таких обставин апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.
Клопотання ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат задоволенню не підлягає, оскільки вирішується судом першої інстанції при постановлення судового рішення по суті спору.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2023 року в оскаржуваній частині змінити та викласти в наступній редакції.
Зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання АДРЕСА_1 , на час розгляду справи судом до моменту набрання рішенням у цивільній справі № 488/2840/23 законної сили, надавати можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без присутності ОСОБА_1 , кожні перші та треті вихідні дні місяця з 17 години п`ятниці до 18 години 30 хвилин неділі, у тому числі і за місцем проживання батька, ОСОБА_2 .
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        Н.О.Тищук

Судді:                                                Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова
                                                       
---------------------------------
Повну постанову складено 30 жовтня 2023 року