ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6232/23 Справа № 183/4676/14 	  	Суддя у 1-й інстанції - Оладенко О.С. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року                                 
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
                                        головуючого судді: Новікової Г.В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря Драгомерецької А.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1    на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп", заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про заміну стягувача у виконавчих листах,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду із заявою про заміну стягувача його правонаступником у цивільній справі № 183/4676/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.  В обґрунтування посилався на те, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" заборгованість за кредитним договором № 853832/ФЛ від 18 липня 2008 року, яка утворилась станом на 09 квітня 2014 року в сумі 1 147 993,05 грн.; та судовий збір в розмірі 3654 грн..
Згідно з договором №GL48N718070_І_3 про відступлення прав вимоги від 17 липня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстрованого в реєстрі за №509, право вимоги за кредитним договором № 853832/ФЛ від 18 липня 2008 року від ПАТ «КБ «Надра» перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».
Просив замінити сторону стягувача з відкритого Акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», як вибулої сторони, на його правонаступника, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», у виконавчих листах по справі №2/436/24/12 у відношенні боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які видавалися Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області.    
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року заяву ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" задоволено частково. Замінено стягувача за виконавчими листами у справі №183/4676/14 з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" на товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп", в частині боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
У решті заявлених вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви. Посилається на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що виконавче провадження з примусового виконання закінчене і не може бути розпочате знову. Заміна сторони у виконавчому провадженні можлива лише при відкритому виконавчому провадженні. Заміна сторони виконавчого провадження можлива лише якщо не сплив строк пред`явлення виконавчого документу до виконання.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін,а апеляційну скаргу без задоволення. Судом першої інстанції враховано, що строк для пред`явлення виконавчого документу не сплив і вирішувалося питання щодо заміни сторони у виконавчому документі, а не у виконавчому провадженні.
В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином,про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення повісток та довідка про доставку електронного листа/смс (а.с.1150-153).
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи заяву частково, суд першої інстанції виходив із того, що до ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" перейшли права кредитора за вимогами до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 і строк пред`явлення до виконання виконавчих листів стосовно цих боржників не сплив, тому заява підлягає задоволенню в цій частині.
Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.
ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).
Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України`від 25 липня 2013 року).
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.
Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Така правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17, від яких не вбачала підстав для відступу Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425.
Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено,що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи зі змісту наведених норм права, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи універсального правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття первісного кредитора з одночасною заміною його новим кредитором.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. 
Таким чином, при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Наведене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 803/1273/16 та висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18).
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто,процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.
Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом
відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц, від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц та від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17, від 29 березня 2021 року у справі № 2-5356/10.
Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2014 року у цивільній справі №183/4676/14  стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" заборгованість за кредитним договором   № 853832/ФЛ від 18 липня 2008 року, яка утворилась станом на 09 квітня 2014 року в сумі 1  147 993,05 грн. та судовий збір в розмірі 3654 грн..
На виконання зазначеного рішення 10.04.2015 представник позивача ПАТ «КБ «Надра» отримав вісім виконавчих листів, що підтверджується розпискою на довідковому аркуші цивільної справи.
За інформацією Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), вищевказані виконавчі листи неодноразово пред`являлися до примусового виконання. Виконавчі листи про стягнення заборгованості у розмірі 1147993,05 грн. з ОСОБА_1 та з ОСОБА_5 перебували на виконанні у період з 04.10.2016 року по 29.09.2021 року, виконавче провадження завершене на підставі п.4 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».
Виконавчі листи про стягнення заборгованості у розмірі 1147993,05 грн. з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 перебували на виконанні у період з 04.10.2016 року по 28.04.2017 року, виконавче провадження завершене на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до договору № GL48N718070_І_3 від 17 липня 2020 року про відступлення права вимоги, укладеного між ПАТ "Комерційний банк "Надра" та ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп", до заявника перейшло право грошової вимоги, у тому числі і за кредитним договором № 853832/ФЛ від 18 липня 2008 року та за договорами поруки, укладеними на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором.
  Таким чином виконавчі листи про стягнення заборгованості у розмірі 1147993,05 грн. з ОСОБА_1  та з  ОСОБА_5  перебували на виконанні  по 29.09.2021 року, виконавче провадження завершене на підставі п.4 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та
ліквідацію банку-боржника.
Виконавчі листи про стягнення заборгованості у розмірі 1147993,05 грн. з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 перебували на виконанні по 28.04.2017 року, виконавче провадження завершене на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчих листах. В обґрунтування заявник посилався на те, що заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2014 року у цивільній справі №183/4676/14  стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" заборгованість за кредитним договором   № 853832/ФЛ від 18 липня 2008 року, яка утворилась станом на 09 квітня 2014 року в сумі 1  147 993,05 грн. та судовий збір в розмірі 3654 грн..
Відповідно до договору № GL48N718070_І_3 від 17 липня 2020 року право грошової вимоги у тому числі і за кредитним договором № 853832/ФЛ від 18 липня 2008 року та за договорами поруки перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп".
Так, відповідно до п. 1 Договору про відступлення прав вимоги, за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників,іпотекодавців,заставодавців, та поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту, договорами поруки,іпотечними договорами, договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори».
Згідно з п. 2 Договору за цим Договором Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основним договором, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку № 2 до цього Договору і.т.п . 
Згідно реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, було здійснено відступлення права вимоги зобов`язань  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за кредитним договором   № 853832/ФЛ від 18 липня 2008 року.
Встановивши, що відбулось відступлення права вимоги, тобто заміна стягувача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку  про наявність правових підстав для заміни стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».
Посилання апеляційної скарги на те, що виконавче провадження у даній справі завершено, а також на те, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не повідомило боржника про заміну кредитора у відповідності до договору про відступлення права вимоги не мають правового значення, оскільки чинне законодавство не ставить вирішення питання заміни сторони її правонаступником в залежність від повідомлення боржника про таку заміну та може бути проведено, як зазначено вище, на будь-якій стадії. 
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 висловила позицію у п.6.16 щодо відсутності підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 496/2685/13-ц про те, що заміна сторони правонаступником можлива і після закриття виконавчого провадження у зв`язку з його виконанням.
Також згідно із частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
З аналізу вказаних норм вбачається, що чинне цивільне законодавство передбачає можливість заміни сторін у зобов`язанні, однак встановлює певні обмеження свободи розсуду учасників відповідних правовідносин з метою запобігання порушенню балансу інтересів цих осіб.
Зокрема, заміна кредитора за загальним правилом здійснюється без попередньої згоди боржника, оскільки не впливає на правове становище боржника, для якого неважливо, яка саме особа має здійснити виконання, зокрема, сплатити кошти (статті 512, 516 ЦК).      
Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі №910/6553/17.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив із того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом і звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України, і дійшов обгрунтованого висновку про те, що заява ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони у виконавчих листах підлягає частковому задоволенню з урахуванням того, що строк для пред`явлення виконавчих документів до виконання не сплив.
Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд порушеного заявником питання є безпідставними.
Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. (ч. 3 ст 442 ЦПК України).
Згідно вимог ч.2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання  чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх яка є не обов`язковою.
Судові  повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями, які мають бути вручені  завчасно ( ч.ч. 4,5 ст.128 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи розгляд заяви відбувся 10 квітня 2023 року. Зареєстрованим місцем проживання  ОСОБА_1 , яке було відоме суду, зазначено АДРЕСА_1 . На зазначену адресу судом рекомендованим листом з повідомленням направлялася повістка із зазначенням часу та місця розгляду заяви. Конверт із судовою повісткою повернувся до суду із поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.142 т.1).
Відповідно до пунктів 3,4 частини 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Таким чином відповідно до положень процесуального законодавства зазначене є належним повідомленням про час та місце розгляду справи. 
Крім того відповідно до протоколу судового засідання від 10 квітня 2023 року в судовому засіданні приймали участь дружина апелянта ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.148 т.1).
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги процесуального закону щодо належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи. 
Доводи апеляційної скарги  не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення немає.
В частині відмови в задоволенні заяви ухвала не оскаржувалася, а тому її законність не перевірялася.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд -   

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області  від 10 квітня 2023 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття  та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Судді: