ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

02 листопада 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/12244/23	
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А. 

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИЛА:
У травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо проведення перерахунку та виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 01.12.2019 року з обмеженням її максимальним розміром при перерахунку пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Херсонській області» на ім`я позивача від 14.05.2021 № 33/42-Г-16о/п;
- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 в розмірі 88 % грошового забезпечення, вказаного у довідці про розмір грошового забезпечення Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Херсонській області» від 14.05.2021 № 33/42-Г-16о/п без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням вже виплачених сум;
- стягнути з  Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14.01.2022 року по справі №540/6896/21 здійснено перерахунок пенсії з 01.12.2019 року на підставі оновленої довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС по Херсонській області" про розмір грошового забезпечення від 14.05.2021 р. № 33/42-Г-16о/п. Разом з тим, територіальний орган пенсійного фонду безпідставно зменшив основний розмір пенсії позивача з 88% на 70% від сум грошового забезпечення. Також в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем під час виконання рішення суду протиправно обмежено розмір пенсії позивача з 01.12.2019 року десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність. На думку позивача, такі дії відповідача є протиправним, та такими, що не відповідають Конституції України, положенням частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо проведення перерахунку та виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 01.12.2019 року з обмеженням її максимальним розміром при перерахунку пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Херсонській області» на ім`я Позивача від 14.05.2021 № 33/42-Г-16о/п. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 в розмірі 88 % грошового забезпечення, вказаного у довідці про розмір грошового забезпечення Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Херсонській області» від 14.05.2021 № 33/42-Г-16о/п без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням вже виплачених сум. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 858,88 грн. сплачені за квитанцією №29985 від 18.05.2023 року. Повернуто через Управління державної казначейської служби України в м. Одесі Одеської області, ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір у розмірі 215,72 грн. відповідно до квитанції №29985 від 18.05.2023 року за подання адміністративного позову у даній справі.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просить постановити нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що суперечить вимогам чинного законодавства та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що оскільки позивач просить здійснити перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.12.2019 року, тобто в період дії загальної норми частини першої статті 2 Закону № 3668-УІ, то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Апелянт вказує, що суд, при винесенні оскаржуваного рішення, не звернув уваги, що в матеріалах пенсійної справи позивача відсутні документи, які підтверджують його безпосередню участь у захисті суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, тому підстав для виплати пенсії без обмеження максимальним розміром немає.
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем до суду не надано.
Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 12.01.2005 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Розмір пенсії позивача складає 88%  відповідного грошового забезпечення.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14.01.2022 року по справі №540/6896/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Херсонській області" від 14.05.2021 № 33/42-Г-16 о/п, відповідно до    Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб",    Постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 року "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", з 01.12.2019 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14.01.2022 року по справі №540/6896/21 Головним управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснено перерахунок пенсії позивача на підставі оновленої довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС по Херсонській області" про розмір грошового забезпечення від 14.05.2021 р. №33/42-Г-16о/п з 01.12.2019 року.
Проте, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, пенсія позивачу з 01.12.2019 року перерахована виходячи з 70% від суми грошового забезпечення.
Також у перерахунку здійсненому на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14.01.2022 року по справі №540/6896/21 зазначено, що перерахована сума пенсії з 01.12.2019 року становить у підсумку 23    753,71 грн., проте з урахуванням максимального розміру пенсії позивачу виплачувалась пенсія у розмірі 16    380,00 грн.
Під час перерахунку пенсії позивача з 01.12.2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення ДУ “Територіальне медичне об`єднання МВС України по Херсонській області” від від 14.05.2021 р. №33/42-Г-16о/п з 01.12.2019 року, відповідачем здійснено обмеження максимального розміру цієї пенсії до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. 
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом. 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у справі не доведено обґрунтованості та правомірності дій пенсійного органу щодо зменшення позивачу розміру пенсії за вислугу років з 88% на 70% від грошового забезпечення при проведенні перерахунку пенсії з 01.12.2019 року, а також, щодо обмеження пенсії максимальним розміром.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Конституційний Суд України в Рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 наголосив на тому, що організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, пов`язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а з особливістю виконуваних ними обов`язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захист суверенітету і територіальної цілісності України (частина перша статті 17 Основного Закону України); потреба в додаткових гарантіях соціального захисту цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзаци шостий, сьомий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).
Розвиваючи зазначені юридичні позиції, Конституційний Суд України (Другий сенат) у Рішенні від 12 жовтня 2022 року № 7-р(II)/2022 вказав, що зі змісту частин першої, другої, п`ятої статті 17 Конституції України у їх взаємозв`язку з частиною першою статті 46, частиною першою статті 65 Основного Закону України випливає конституційний обов`язок держави надати спеціальний юридичний статус громадянам України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, членам їхніх сімей, а також особам, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у лютому 2014 року, із забезпеченням відповідно до цього статусу соціальних гарантій високого рівня. Встановлений   частиною п`ятою статті 17 Основного Закону України обов`язок держави забезпечити соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, поширюється як на громадян України, які безпосередньо перебувають на такій службі, так і на тих, яких звільнено з неї.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в органах внутрішніх справ, визначає Закон № 2262-ХІІ.
Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Стаття 13 Закону № 2262-ХІІ, у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу, передбачала, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:
а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;
б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України (пункт «б» статті 12): за страховий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);
в) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, які звільняються з військової служби на умовах Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» (пункт «в» статті 12): за вислугу 15 років - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 проценти за кожний повний рік вислуги понад 15 років, але не більше ніж 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).
Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
8 липня 2011 року прийнято Закон № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-VI), який набрав чинності 1 жовтня 2011 року, підпунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень якого внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ, зокрема у частині другій статті 13 цифри « 90» замінено цифрами « 80».
27 березня 2014 року прийнято Закон № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (далі - Закон № 1166-VII), який набрав чинності з 1 квітня 2014 року, крім деяких положень, пунктом 23 Розділу ІІ якого внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ: у частині другій статті 13 цифри « 80» замінено цифрами « 70». Ці зміни набрали чинності з 1 травня 2014 року.
Отже, з 1 квітня 2014 року востаннє змінився відсоток грошового забезпечення, з якого розраховується розмір пенсії, що обчислюється відповідно до статті 13 Закону № 2262-XII, та станом на момент здійснення останнього перерахунку пенсії позивача такий становив 70%.
Вищевказаним підтверджується те, що положення статті 13 Закону № 2262-XII у частині визначення розміру пенсії у відсотках до відповідних сум грошового забезпечення неодноразово змінювалися, через що розмір пенсії особи, якій вона була призначена відповідно до Закону №2262-XII, міг змінюватися як у сторону збільшення, так і у сторону зменшення, що мало наслідком, відповідно, і зменшення конкретного розміру пенсії.
   Статтею 63 Закону № 2262-ХІІ, у редакції, чинній з 1 січня 2017 року, визначено підстави перерахунку раніше призначених пенсій.
Згідно з цією статтею перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, яким присвоєні чергові військові (спеціальні) звання під час перебування їх у запасі або у відставці, раніше призначені їм пенсії з урахуванням нових присвоєних військових (спеціальних) звань не перераховуються.
Правові позиції Верховного Суду щодо застосування статті 63 Закону № 2262-ХІІ сформовані, зокрема, у постановах від 12 квітня 2019 року у справі № 806/1364/18, від 23 квітня 2019 року у справі № 522/16032/16-а, від 26 квітня 2019 року у справі № 820/3089/18, від 14 травня 2019 року у справі № 643/11751/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 758/8775/16-а, від 21 серпня 2019 року у справі № 552/62/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 552/7516/16-а, від 21 серпня 2019 року у справі № 552/2924/17 та від 25 травня 2022 року у справі № 420/2407/21.
   13 лютого 2008 року Постановою № 45 затверджено Порядок № 45, відповідно до пункту 3 якого на підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України. Зазначені довідки надсилаються до державних органів, у яких особи проходили службу до відрядження, а їх уповноважені органи подають довідки у п`ятиденний строк головним управлінням Пенсійного фонду України.
Пунктом 4 Порядку № 45 передбачено, що перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Також колегія суддів зазначає, що стаття 13 Закону № 2262-ХІІ регулює порядок призначення пенсій, а стаття 63 визначає підстави, умови і порядок їх перерахунку.
Зміни до статті 63 Закону № 2262-ХІІ ні Законом № 3668-VI, ні Законом № 1166-VII у частині підстав, умов, розміру або порядку перерахунку пенсій не вносилися.
Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що внесені Законом № 3668-VІ та Законом № 1166-VII зміни до статті 13 Закону № 2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Такі зміни могли бути зумовлені політикою держави у конкретний історичний проміжок часу (зокрема, впливу на рішення конкретної особи продовжити службу чи вийти на пенсію), а також її фінансовими можливостями.
Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону № 2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону № 3668-VІ та Закону № 1166-VII не зазнала.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від  14 березня 2023 року у справі № 300/7785/21.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що при перерахунку пенсії позивача відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем у справі не доведено обґрунтованості та правомірності дій пенсійного органу щодо зменшення позивачу розміру пенсії за вислугу років з 88% на 70% від грошового забезпечення при проведенні перерахунку пенсії з 01.12.2019 року, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується обмеження пенсії максимальним розміром, колегія суддів зазначає наступне.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі   Закону № 2262-XII, десятьма   прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію   Законом № 3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011.            
   Відповідно до положень   статті 2 Закону № 3668-VI   максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до   Митного кодексу України,   законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «;Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів»,   Постанови Верховної Ради України від 13.10.1995 «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Водночас   Законом № 3668-VI   внесено зміни у   статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції   Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.            
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016   визнано такими, що не відповідають   Конституції України   (є неконституційними), положення частини сьомої   статті 43 Закону № 2262-XII.            
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного   Рішення   положення частини сьомої   статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.            
Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав таким, що не відповідає   статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43   Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої   статті 17 Конституції України   щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене   Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою   статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.            
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі   Закону № 2262-XII, десятьма   прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію   Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у   статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції   Закону № 3668-VI.            
Тобто, положення частини сьомої   статті 43 Закону № 2262-XII   та положення частини першої   статті 2 Закону № 3668-VІ   (у частині поширення її дії на   Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до   Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.            
Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає   статті 17 Конституції України   положення частини сьомої   статті 43 Закону № 2262-XII.            
При цьому положення   статті 2 Закону № 3668-VI   (у частині поширення її дії на   Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої   статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.            
Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між   Законом № 2262-XII   з урахуванням   Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016   та   Законом      № 3668-VI   - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.            
При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення   статті 2 Закону № 3668-VI.            
Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.            
Колегія суддів звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18, про те що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.            
У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей   1,   8,   92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.            
Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми   Закону № 2262-XII   з урахуванням   Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми   Закону № 3668-VI.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №400/2085/19.
Тому обмеження ГУ ПФУ максимального розміру пенсії позивачу, право на пенсійне забезпечення якого встановлене   Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.            
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 340/2476/21.
Однак, як встановлено судами обох інстанцій, під час перерахунку, здійсненого на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року у справі №540/6896/21 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 14.05.2021 року № 33/42-Г-16о/п, відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача з 01 грудня 2019 року зі встановленням обмеження її максимальним розміром сумою 16380,00 грн. 
Конституційний Суд України неодноразово висновував стосовно того, що заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.
Отже, оскільки зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства чи шляхом ігнорування рішень Конституційного Суду України та конституційних прав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року  – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5   статті 328 КАС України.

Головуюча суддя:                                                                                        О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                           А.В. Бойко

          Суддя:                                                                                                           А.Г. Федусик