КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                              Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/15450/2023
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
  м. Київ                                                                                                   Справа № 755/6211/23

09 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                      - Борисової О.В.    
                                 - Левенця Б.Б.
при секретарі            - Смолко А.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Яровенко Н.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року  ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 29 липня 2011 року вона перебувала з відповідачем  ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2022 року було розірвано. 15 лютого 2019 року, в період шлюбу, за спільні кошти подружжя було придбано транспортний засіб марки «AUDI», модель А6, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN код ТЗ:   НОМЕР_2 , який був зареєстрований за  ОСОБА_1 .
Зазначала, що у вересні 2022 року вона дізналася, що 02 серпня 2022 року автомобіль, який є спільною власністю подружжя, без її згоди відчужено відповідачем третій особі, а саме матері останнього ОСОБА_3 . При укладанні договору купівлі-продажу автомобіля вона не була присутня, згоду на продаж не надавалата відповідач відмовився коменсувати їй частину коштів від продажу автомобіля.
Посилаючись на те, що відповідач самостійно розпорядився автомобілем, без її згоди на це і не в інтересах сім`ї, позивач  ОСОБА_2 просила суд: визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль марки «AUDI», модель А6, 2003 року випуску, VIN код ТЗ:     НОМЕР_2 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини спільного майна подружжя - автомобіля марки «AUDI», модель А6, 2003 року випуску, VIN код ТЗ:     НОМЕР_2 в розмірі 96 800,00 гривень (дев`яносто шість тисяч вісімсот гривень 00 копійок).
Також позивач  ОСОБА_2  просила суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, що складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, навівши у позовній заяві попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 серпня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини спільного майна подружжя в розмірі 96 800,00 грн. В решті позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1073,60 грн.
Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 рокустягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2   витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 300 (тринадцять тисяч триста) гривень.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 10 серпня 2023 року, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 серпня 2023 року, яким було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частину грошових коштів від продажу спільної сумісної власності подружжя у розмірі 96 800,00 грн, або переглянути суму саме від продажу автомобіля. Скасувати суму 13 300,00 грн, яку стягнуто з нього на користь позивача за надання правової допомоги.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції належним чином не було досліджено того факту, що між позивачем та відповідачем не було правовідносин з приводу укладення договору доручення. Відповідач здійснив продажу законному шлюбі та продав вже не одне авто без нотаріально завіреної згоди позивача, але колишня дружина, яка надала згоду на продаж спірного автомобіля, подає на розподіл майна- саме цього автомобілята через 8 місяців після того як розлучилась з ним. Оцінювальну суму автомобіля визначає не з чеку продажу,а з  висновку експертної комісії, зчим він не погоджується.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не встановив наявність вказаних коштів у відповідача та як вони витрачались.
Стверджує, що гроші від продажу автомобіля були поділені у шлюбі і витрачені в інтересах сім`ї, а саме: були оплачені спільні кредити, ремонт в квартирі де спільно проживали, ремонт автомобіля. Решта грошей витрачена на лікування та на дитину.
Також судом не враховано, що є фіксована сума вартості продажу автомобіля, від якої слід проводити обчислення та поділ 1/2 від частки спільного майна, а це -149 000,00 грн. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач  ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Зазначає, що відповідач самостійно розпорядився автомобілем та продав його без її згоди, а кошти отримані від продажу використав в своїх цілях та не в інтересах сім`ї. На виконання вимог Цивільного процесуального кодексу України відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження факту розпорядження спільним автомобілем зі згоди позивача та факту передачі останній частини коштів від продажу спірного автомобіля.
Відповідач у суді першої інстанції не оспорював наявний в матеріалах справи звіт про оцінку спірного автомобіля, а отже погодився з його вартістю. Доказів щодо іншої суми вартості автомобіля відповідачем в суд першої інстанції надано не було.
Щодо поданих відповідачем доказів до суду апеляційної інстанції, то  позивач просила врахувати, що в апеляційній скарзі відсутні обгрунтування неможливість подання вказаних доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача, апеляційна скарга не міститься посилань на нові обставини, що підлягають встановленню, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції (враховуючи що розгляд справи проводився із викликом сторін, а оскаржуване рішення ухвалено в судовому засіданні за участі відповідача), а також не наведено винятковості обставин, які об`єктивно не залежали від відповідача, а відтак підстави для прийняття їх у суді апеляційної інстанції відсутні.
Окрім цього, звернула увагу суду на те, що копії документів, які  долучені до апеляційної скарги, не засвідчені належним чином.
Щодо вимоги відповідача, наведеної в апеляційній скарзі, про скасування суми 13 300 грн зазначає,  що підстави для скасування суми 13 300 грн, яку стягнуто судом додатковим рішенням від 22 серпня 2023 року з відповідача на користь позивача в рахунок  відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відсутні.
Враховуючи викладене, вважає, що судом першої інстанції прийнято законне та обгрунтоване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 грошової компенсації вартості частини спільного майна подружжя у розмірі 96 800, 00 грн.
В судове засідання суду апеляційної інстанції  відповідач ОСОБА_1   та позивач  ОСОБА_2   не з`явились, про день та час  слухання справи судом повідомлялись у встановленому порядку.
09 листопада 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява відповідача про неможливість участі у судовому засіданні, призначеному судом на 09 листопада 2023 року, за станом здоров?я. Доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві, відповідач  до суду не надав. 
З огляду на  зазначене, у суду відсутні підстави для  визнання причин неявки  відповідача в судове засідання 09 листопада 2023 року поважними, а тому  відхиляє клопотання  відповідача про відкладення розгляду справи та вважає  за можливе розглядати справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 .
Позивачка ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про  дунь та час розглялу справи, причину своєї неявки суду не повідомила, а тому колегія суддів  вважає можливим розгляд справи  у її відсутності.
  Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони у справі  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 29 липня 2011 року, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2022 року (а.с. 16, 17-20).
За час шлюбу сторонами 15 лютого 2019 року придбано транспортний засіб марки «AUDI», модель А6, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN код ТЗ:  НОМЕР_2 , який був зареєстрований за  ОСОБА_1 (а.с. 24). Вказані обставини не заперечуються сторонами.
З відповіді Головного сервісного центру МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 14 вересня 2022 року вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів 02 серпня 2022 року в ТСЦ № 8044 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві автомобіль марки «AUDI А6», 2003 року випуску НОМЕР_4, що перебував на реєстраційному обліку на ім`я ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 02 серпня 2022 року № 8044/2022/3307569 було перереєстровано на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 25, 26-27).
Під час судового розгляду справи судом встановлено, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження факту розпорядження  відповідачем ОСОБА_1 спільним автомобілем зі згоди дружини  ОСОБА_2 та факту передачі їй частини коштів від продажу спірного автомобіля.
Відповідно до звіту про оцінку автомобіля від 04 травня 2023 року, проведеного оцінювачем Рідченко М.С. за замовленням  ОСОБА_2 , вартість автомобіля марки «AUDI», модель А6, 2003 року випуску, VIN код ТЗ:     НОМЕР_2 становить 193 600,00 грн. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову  ОСОБА_2 , суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що автомобіль марки «AUDI», модель А6, 2003 року випуску, що є об?єктом спільної сумісної власності подружжя, відчужений ОСОБА_1 без згоди позивача, а тому у порядку поділу спільного майна подружжя з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація 1/2 частини вартості автомобіля марки «AUDI А6», 2003 року випуску, VIN код НОМЕР_2 , що відповідно до звіту про оцінку автомобіля становить 96 800,00 грн.
В основу висновку щодо визначення компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, що дорівнює 96 800,00 грн, судом покладено звіт про оцінку автомобіля, який не оспорений відповідачем.
Відмовляючи у позові в частині вимог про визнання автомобіля марки «AUDI» моделі «А6», 2003 року випуску НОМЕР_4 спільною сумісною власністю подружжя, суд першої інстанції виходив із того, що враховуючи презумпцію спільності майна подружжя, окремого визнання спільною сумісною власністю подружжя  таке майно не потребує.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального права, з наступних підстав.
За загальним правилом статті 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16.
Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути надана письмово.
Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції на підставі належної правової оцінки обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечень учасників справи, установивши, що відповідач  ОСОБА_1 відчужив спірний автомобіль марки «AUDI А6», 2003 року випуску НОМЕР_5 НОМЕР_3 , який є спільною власністю подружжя, без письмової згоди позивача (дружини) та за відсутності доказів використання отриманих від продажу цього майна коштів в інтересах сім`ї, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_1 на її користь грошової компенсації вартості 1/2 частини спільного майна подружжя - автомобіля марки «AUDI А6», 2003 року випуску, VIN код НОМЕР_2 , у розмірі 96 800,00 грн.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що кошти від продажу автомобіля були поділені у шлюбі і витрачені в інтересах сім`ї, а саме: були оплачені спільні кредити, ремонт в квартирі, де спільно проживали, ремонт автомобіля, витрачені на лікування та на дитину,  не підтверджені належними, допустими та достовірними доказами, тобто,  є бездоказовими та припущеннями відповідача, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Відхиляються колегією суддів апеляційного суду доводи відповідача про те, що обчислення при поділі майна подружжя  вартості  1/2 від частки спільного майна слід проводити з фіксованої суми продажу автомобіля  у розмірі 149 000,00 грн, з огляду на таке.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Саме до цього зводиться висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,  згідно з наданим позивачемзвітом про оцінку автомобіля, вартість автомобіля марки «AUDI», модель А6, 2003 року випуску, VIN код ТЗ:     НОМЕР_2 станом на дату оцінки - 03 травня 2023 року становить 193 600,00 грн. 
Визначена оцінювачем вартість автомобіля відповідачем не оспорювалась під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій - частина 4 статті 12 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Оскільки позивач   ОСОБА_2 на підтвердження ринкової вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна - автомобіля марки марки «AUDI А6», 2003 року випуску,на час розгляду справи надала висновок про   ринкову вартість КТЗ - легкового автомобіля від 04 травня 2023 року, що складений оцінювачем Радченко М.С. , а відповідачне надав суду ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень щодо вартості аналогічного транспортного засобу на час поділу майна, то суд першої інстанції  при визначенні грошової компенсації за належну позивачу частки у праві власності на майно - автомобіль марки «AUDI А6», 2003 року випуску,керуючись положеннями263 ЦПК України, ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів, виходячи з дійсної вартості автомобіля на час розгляду справи.
Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог  ОСОБА_2  в обраний нею спосіб захисту порушеного права шляхом стягнення з ОСОБА_1 на її користь грошової компенсації вартості 1/2 частини спільного майна подружжя - автомобіля марки «AUDI», модель А6, 2003 року випуску, VIN код ТЗ:   НОМЕР_2 в розмірі 96 800,00 грн.
 Рішення суду першої інстанції від 10 серпня 2023 року про стягнення грошової компенсації за належну позивачу частки у праві власності на майно - автомобільмарки «AUDI», модель А6, 2003 року випуску, VIN код:     НОМЕР_2 , містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для справи, і з якими погоджується суд апеляційної інстанції. А наведені в апеляційній скарзі доводи відповідача цих висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального  права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 серпня 2023 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права,  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_1 .
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Ураховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то відсутні підстави для нового розподілу судом апеляційної інстанції судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у тому числі, стягнутих судом першої інстанції додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року у рахунок відшкодування позивачеві витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 300,00 грн.
Оскільки апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1 залишено без задоволення, то судові витрати за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала скаргу до суду.

 

 
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 серпня 2023 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2023 року

Головуючий:                                                      Судді: