ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року	Львів	Справа № 300/4547/22 пров. № А/857/9674/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Носа С.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 травня 2023 року (ухвалене головуючим-суддею Микитюком Р.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
                                                       в с т а н о в и в :
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 про відмову йому у виплаті додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн за безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії у Донецькій та Луганській областях у складі НОМЕР_2 окремого зенітного дивізіону (БУК-1М) в/ч НОМЕР_3 угрупування об`єднаних сил на території Донецької, Луганської областей, а саме : за участь у виконанні бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей протягом наступного періоду з 24 по 28 лютого 2022 року, з 01 по 31 березня 2022 року, з 01 по 17 квітня 2022 року в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 “Питання деяких виплат  військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (далі - Постанова №168) та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому вищевказану додаткову винагороду в розмірі до 100000,00 грн.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.05.2023 позовні вимоги було задоволено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що надана позивачем довідка №313/УОС/1821д від 28.05.2022 (видана начальником штабу - першим заступником командувача угрупування об`єднаних сил, скріплена гербовою печаткою військової частини НОМЕР_4 -ІІ), ґрунтується тільки на наказі командувача угрупування об`єднаних сил (по стройовій частині) №324/дск від 29.12.2021, від 16.04.2022, журналі ведення бойових дій сумісного командного пункту авіації та протиповітряної оборони угрупування об`єднаних сил (від 28.03.2022 інв. №Р3 4т/ск), що не відповідає вимогам окремого доручення Міністра оборони України №912/3/29 від 23.06.2022, зокрема, п.3, аб3.3, відповідно до якого, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів повинно здійснюватися на підставі таких документів, а саме : бойовий наказ (бойові розпорядження); журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки або постова відомість; рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих 200 оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. Тобто, у довідці, яку надав позивач, не зазначено бойовий наказ (бойові розпорядження), які виконував він особисто чи підрозділ, в якому він перебував, а також відсутній рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. Зазначає, що у довідці зазначено тільки витяг із журналу бойових дій, а тому в/ч НОМЕР_1 дійшла висновку, що підставою для видання даної довідки був тільки журнал ведення бойових дій сумісного командного пункту авіації та протиповітряної оборони угрупування об`єднаних сил (інв. №Р3 4т/ск від 28.03.2022). Таким чином вважає, що дана довідка не відповідає вимогам окремого дорученням Міністра оборони України №912/3/29 від 23.06.2022.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення змін.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що позивач проходить військову службу за контрактом на посаді водія-санітара медичного пункту в/ч НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командувача об`єднаних сил (по стройовій частині) №324/дск від 29.12.2021, вважати таким, що прибув до складу сил та засобів, які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, з метою виконання службових (бойових) завдань з в/ч НОМЕР_1 з 27.12.2021, солдат ОСОБА_1 , водій-санітар медичного пункту (з ліжковим фондом 25 ліжок) .
Підставою для відрядження був наказ начальника Генерального штабу ЗСУ №182/дск від 16.12.2021.
Відповідно до наказу командувача об`єднаних сил (по стройовій частині) №83/дск від 16.04.2022, вважати таким, що вибув зі складу сил та засобів, які приймали безпосередню участь у здійсненні заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, до пункту постійної дислокації - в/ч НОМЕР_1 з 18.04.2022, солдат ОСОБА_1 , водій-санітар медичного пункту.
Відповідно до довідки №313/УOC/1821д від 28.05.2022, виданої начальником штабу-першим заступником командувача угрупування об`єднаних сил, яка скріплена гербовою печаткою в/ч НОМЕР_5 , ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях або в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії у складі угрупування об`єднаних сил на території Донецької, Луганської областей у період з 24 по 28 лютого 2022 року. з 01 по 31 березня 2022 року та з 01 по 17 квітня 2022 року.
Підставою для видачі вищевказаної довідки слугували накази Командувача угрупування об`єднаних сил по стройовій частині №324/дск від 29.12.2021, №83/дск від 16.04.2022, журнал ведення бойових дій сумісного командного пункту авіації та протиповітряної оборони угрупування об`єднаних сил від 28.03.2022.
Згідно Витягу із журналу бойових дій сумісного командного пункту авіації та протиповітряної оборони угрупування об`єднаних сил (інв. №РЗ 4т/ск від 28.03.2022), позивач приймав безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії у Донецькій та Луганської областях у складі НОМЕР_2 окремого зенітного дивізіону (БУК-ІМ) в/ч НОМЕР_6 угрупування об`єднаних сил на території Донецької, Луганської областей, зокрема, приймав участь у виконанні бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей у період з 24 по 28 лютого 2022 року. з 01 по 31 березня 2022 року та з 01 по 17 квітня 2022 року.
Підставою для видачі є накази Командувача угруповання об`єднаних сил (по стройовій частині) №324/дск від 29.12.2021, №83/дск від 16.04.2022, журнал ведення бойових дій сумісного командного пункту авіації та протиповітряної оборони угруповання об`єднаних сил (інв. №РЗ 4т/ск від 28.03.2022).
Витяг із журналу бойових дій підписаний заступником командувача угруповання об`єднаних сил з авіації та протиповітряної оборони - начальником авіації та протиповітряної оборони бригадним генералом Олесем Гесь і посвідчений гербовою печаткою в/ч НОМЕР_4 .
04.08.2022 позивач звернувся на гарячу лінію Міністерства оборони України з питань невиплати додаткової грошової винагороди за виконання бойових завдань у розмірі до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, оскільки вказана винагорода йому не виплачена з квітня 2022 року.
Командир в/ч НОМЕР_7 доручив командуванню в/ч НОМЕР_1 розглянути звернення.
Листом в/ч НОМЕР_1 за вих.№350/484/1/1510 від 15.08.2022 позивачу було відмовлено у виплаті підвищеної винагороди за виконання бойових завдань у 2022 році.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиплати йому у період з 24 по 28 лютого 2022 року, з 01 по 31 березня 2022 року та з 01 по 17 квітня 2022 року додаткової винагороди відповідно п.1 Постанови №168 у розмірі до 100000,00 грн, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах справи довідки підтверджують безпосередню участь позивача у бойових діях, а відтак він має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом ч.1-3 ст.1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає, серед іншого, проходження військової служби.
Відповідно до ч.2 ст.2 Закону №2232, проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Згідно дефініції, наведеної у статті 1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон №2011), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до ст.5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” №3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон №3551), учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
У частині першій статті 9 Закону №2011-XII закріплені гарантії держави на достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення військовослужбовцям в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною другою та третьою статті 9 Закону №2011 визначено, що до складу грошового забезпечення входять : посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно п.2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі - Постанова №704), грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України “Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні” №2102-IX від 24.02.2022 (далі - Указ Президента України №64/2022), у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” №389-VIII від 12.05.2015 (далі - Закон №389), в Україні було введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022.
Указом Президента України №58/2023 від 06.02.2023 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні” строк дії воєнного стану в Україні було продовжено з 05 год 30 хв 19.02.2023 строком на 90 діб.
У подальшому дію воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався, який не скасовано станом на час розгляду справи.
На виконання Указів Президента України №64/2022 та №69/2022 від 24.02.2022 “Про загальну мобілізацію”, Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 було прийнято Постанову №168.
Пунктом 1 Постанови №168 визначено,] що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата вищевказаної додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
У подальшому до пункту 1 Постанови №168 вносилися зміни постановами Кабінету Міністрів України №217 від 07.03.2022, №350 від 22.03.2022, №400 від 01.04.2022, №754 від 01.07.2022, №793 від 07.07.2022, №1066 від 27.09.2022, №1146 від 08.10.2022.
На час виникнення спірних правовідносин абз.1 п.1 Постанови №168 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №1066 від 27.09.2022 викладено наступним чином : “Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах”.
У межах спірних правовідносин абз.1 п.1 Постанови №168 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №1146 від 08.10.2022) викладено наступним чином : “Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах”.
Отже, на період дії воєнного стану (в межах спірних правовідносин), Постановою №168 передбачена виплата додаткової винагороди, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, розмір якої винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Станом на момент виникнення спірних правовідносин, порядок виплати військовослужбовцям додаткової винагороди визначено телеграмою Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 (далі - Телеграма).
Пунктом 2 Телеграми визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах, зокрема, 100000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах).
Відповідно до п.6 Телеграми, накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Згідно п.3 Телеграми, про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.
Пунктом 4 Телеграми визначено, що командирам військових частин (установ), до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку №1 до цієї телеграми.
23.06.2022 Міністром оборони України з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, було прийнято рішення №912/з/29 (далі - Рішення №912/з/29).
Згідно п.1 Рішення №912/з/29, під терміном “безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи в районах у період здійснення зазначених заходів” (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил Оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій.
Пунктом 2 Рішення №912/з/29 передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах 100000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах).
Відповідно до абз.3,4 п.3 Рішення №912/з/29, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів, а саме : бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно - вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових спеціальних) завдань. Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Колегія суддів зазначає, що доведене Телеграмою рішення Міністра Оборони України підлягало обов`язковому виконанню з 24.02.2022 усіма підрозділами Міністерства оборони України та ЗСУ та розповсюджувало свою дію на всіх військовослужбовців ЗСУ.
Умовами для виплати додаткової винагороди військовослужбовцями у розмірі до 100000 гривень є : період дії воєнного стану; безпосередня участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій або перебуваючи в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) безпосередньо в районах воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів; наявність наказу командира.
Колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом довідки №313/УOC/1821д від 28.05.2022, виданої начальником штабу-першим заступником командувача угрупування об`єднаних сил, скріпленої гербовою печаткою військової частини НОМЕР_5 , така підтверджує ту обставину, що ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях або в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії у складі угрупування об`єднаних сил на території Донецької, Луганської областей у період з 24 по 28 лютого 2022 року, з 01 по 31 березня 2022 року та з 01 по 17 квітня 2022 року.
При цьому, у вказаній довідці зазначено підстави її видачі, зокрема, наказів Командувача угрупування об`єднаних сил (по стройовій частині) №324/дск від 29.12.2021, №83/дск від 16.04.2022, журналу ведення бойових дій сумісного командного пункту авіації та протиповітряної оборони угрупування об`єднаних сил (інв. №РЗ 4т/ск від 28.03.2022).
Колегія суддів зазначає, що дана довідка є підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій, тобто підтверджує його безпосередню участь як військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
При цьому, як слушно зауважив суд першої інстанції, жодних документів, які б підтверджували недійсність вищевказаної довідки матеріали справи не містять.
Колегія суддів також вважає, що невідповідність довідки, яка підтверджує участь позивача у бойових діях, певним вимогам через недотримання компетентним органом законодавчих вимог, не може нести негативні наслідки для отримувача такої довідки та впливати на його особисті права, в тому числі на право отримання спірної додаткової винагороди.
Верховний Суд у постанові від 21.11.2018 по справі №824/166/15-а з посиланням на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивач є особою, яка брала безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також перебував у період з 24 по 28 лютого 2022 року, з 01 по 31 березня 2022 року, з 01 по 17 квітня 2022 року безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, а тому має право за вказаний період на виплату додаткової винагороди в розмірі до 100000 гривень пропорційно дням участі у таких діях та заходах.
Суд апеляційної інстанції вважає, що у розпорядженні відповідача були наявні докази безпосередньої участі позивача у прийнятті участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у вищевказані періоди, а тому відповідач вчинив протиправні дії, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу спірної додаткової винагороди в розмірі до 100000 грн, в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях відповідно до Постанови №168.
При розгляді цієї справи колегією суддів встановлено, що відповідач не ставив під сумнів безпосередню участь позивача у бойових діях або заходах, а отже його право на виплату спірної додаткової винагороди підтверджено, однак, із певних причин (об`єктивного чи суб`єктивного характеру) відбулось порушення його прав на отримання у повному обсязі належних йому сум грошового забезпечення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,
                                                 п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 травня 2023 року по справі №300/4547/22 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	Т. І. Шинкар