КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
справа №760/9584/22                                                  Головуючий у І інстанції - Коробенко С.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/11581/2023                 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
                                                                
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
23 листопада 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого    Гуля В.В.,
суддів                Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.
за участю секретаря судового засідання    Вакуленко А.В.   
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про визнання наказу протиправним та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», в якому, з урахуванням заяви про залишення без розгляду частини позовних вимог, просив визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» від 13 квітня 2022 року за №63-к «Про призупинення дії трудових договорів» в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 , а також стягнути з АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 14 квітня 2022 року по 29 вересня 2022 року.
В обґрунтування позову зазначав, що роботодавцем в особі АТ «ОГХК» не було здійснено виплату заробітної плати ОСОБА_1 , як працівнику, за період з 28 лютого 2022 року по 13 квітня 2022 року.
Наказом AT «ОГХК» від 13 квітня 2022 року №63-к «Про призупинення дії трудових договорів», з 14 квітня 2022 року з ОСОБА_1 призупинено дію трудового договору у межах дії Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Уважав дії з невиплати заробітної плати незаконними, а наказ про призупнинення трудового договору протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки він не відповідає вимогам Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та порушує права працівника передбачені Кодексом законів про працю України та Конституцією України.
Посилався на те, що працює на посаді заступника начальника відділу економічної та внутрішньої безпеки департаменту з питань безпеки та контрольно-ревізійної роботи АТ «ОГХК».
Під час дії воєнного стану наказом т.в.о. голови правління АТ «ОГХК» №26 від                 24 лютого 2022 року встановлено з 24 лютого 2022 року дистанційний режим роботи для працівників центрального апарату управління АТ «ОГХК» на час дії військового стану у державі. 
Вказував, що під час дистанційного режиму перебував на зв`язку з підлеглими працівникам та керівництвом товариства, якому підпорядкований, при цьому за період часу з 28 лютого 2022 року по 13 квітня 2022 року заробітна плата йому не нарахована начебто у зв`язку із невідомим місцезнаходженням, що не відповідає дійсності та порушує його трудові права.
Зауважував, що міг виконувати свої трудові обов`язки та не бажав призупинення трудових відносин, а роботодавець був цілком спроможний надавати йому роботу, яка передбачена його посадовими обов`язками, оскільки діяльність товариства за вказаний період здійснювалась в достатній мірі для того, щоб не призупиняти з ним трудовий договір, що підтверджується наданими доказами. 
Вказані дії роботодавця, на думку позивача, викликані неприязними стосунками з виконавчими органами Товариства через принципову позицію до виявлених правопорушень під час роботи в АТ «ОГХК».
На підставі викладеного, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» від 13 квітня 2022 року за №63-к «Про призупинення дії трудових договорів» в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 .
Стягнуто з АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 квітня 2022 року по 29 вересня 2022 року у розмірі 241 559,56 грн (з вирахуванням усіх обов`язкових податків, платежів та зборів).
Стягнуто з АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Не погоджуючись з указаним рішенням відповідач звернувся до суду з  апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У мотивування скарги зазначає, що ОСОБА_1 не виконував жодну роботу і фактично не мав можливості працювати через відсутність технічних можливостей для виконання будь-якої роботи через повномасштабну збройну агресію російської федерації по відношенню до України, а також руйнування інфраструктури та житлового фонду міста Буча, в якому на той момент проживав і на даний час проживає ОСОБА_1 , внаслідок окупації, без наявності жодного способу комунікації, зв`язку та електроенергії, що також неодноразово підтверджено самим позивачем.
Вказує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, що ОСОБА_1 бажав та міг виконувати роботу.
Посилається на те, що позивач фактично не працював і не виконував роботу з                  14 квітня 2022 року, тобто понад 9 місяців. За цей період товариство мало підстави не нараховувати працівнику заробітну плату, оскільки працівник не виконував умови трудового договору й не виконував роботу. Оскільки робота не виконувалась, уважав, що не має обов`язку виплачувати заробітну плату.
Зауважує, що позивач жодного заперечення щодо наказу від 13 квітня 2022 року №63-к не надав жодними засобами зв`язку, не вчинив жодної дії щодо виходу на роботу, не направив жодних запитів або листів щодо отримання інформації про причини невиплати заробітної плати у період з 14 квітня 2022 року по день звернення адвоката позивача з адвокатським запитом до відповідача, що підтверджує згоду ОСОБА_1 з тими обставинами, що ним не виконувалась жодна робота.
Також зазначає, що станом на час подання позову припис про порушення товариством законодавства про працю в умовах воєнного стану не надходив.
Уважає, що позивач не надав належні докази поважної причини пропуску строку звернення до суду.
26 вересня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_2 , в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач АТ «ОГХК» продовжував здійснювати свою господарську діяльність протягом І півріччя 2022 року та, відповідно, мав потребу у виконанні відділом економічної та внутрішньої безпеки департаменту з питань безпеки та контрольно-ревізійної роботи АТ «ОГХК» своїх функціональних обов`язків.
Відтак, наказ АТ «ОГХК» від 13 квітня 2022 року №63-к «Про призупинення дії трудових договорів» в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 не відповідає положенням статті 13 Закону України № 2136-ІХ від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. 
Середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 14 квітня 2022 року по                29 вересня 2022 року (день звільнення ОСОБА_1 - том 2, а.с. 63), що підлягає стягненню на користь позивача, становить: 1 996,36 грн * 121 робочий день = 241 559,56 грн.
Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що згідно зі статутом АТ «ОГХК» засноване на державній власності, його єдиним засновником є держава, а уповноваженому органу управління належить сто відсотків статутного капіталу. Товариство відноситься до суб`єктів господарювання державного сектора економіки та здійснює виробничо-промислову діяльність з метою отримання прибутку.
У трудових відносинах з АТ «ОГХК» позивач ОСОБА_1 перебував з 15 жовтня 2020 року.
24 травня 2021 року ОСОБА_1 переведено на посаду заступника начальника відділу економічної та внутрішньої безпеки департаменту з питань безпеки та контрольно-ревізійної роботи АТ «ОГХК» з посадовим окладом згідно штатного розпису.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.
Під час дії воєнного стану наказом т.в.о. голови правління АТ «ОГХК» від 24 лютого 2022 року №26 встановлено з 24 лютого 2022 року дистанційний режим роботи для працівників центрального апарату управління АТ «ОГХК» на час дії військового стану у державі.
Наказом AT «ОГХК» від 13 квітня 2022 року №63-к «Про призупинення дії трудових договорів», з 14 квітня 2022 року з ОСОБА_1 призупинено дію трудового договору у межах дії Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Як убачається з тексту наказу, підставою вказаного є значне зменшення обсягів виробництва внаслідок військової агресії проти України та неможливість надання роботи у повному обсязі.
Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Статтею 23 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка, в разі необхідності, доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.
Частина I Європейської соціальної хартії закріплює, що сторони визнають метою своєї політики, яку вони запроваджуватимуть усіма відповідними засобами як національного, так i міжнародного характеру, досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися такі права та принципи: 1. Кожна людина повинна мати можливість заробляти собі на життя професією, яку вона вільно обирає.2. Усі працівники мають право на справедливі умови праці. 3. Усі працівники мають право на безпечні та здорові умови праці.
Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права.
Трудові відносини в Україні врегульовані статтею 1 КЗпП України.
Статтею 21 КЗпП України проголошена рівність трудових прав громадян та заборонена будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема обмеження прав працівників залежно від стану їхнього здоров`я.
Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується відпрацювати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник Підприємство, установа, організація або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язані виплачувати працівникам заробітну плату та забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою.
Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Умови, підстави та порядок розірвання контракту визначені положенням Кодексу законів про працю України.
Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.
Разом з тим, відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із                05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Відповідно до змін, внесених Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Статтею 1 Закону України від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.
У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.
Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в Указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
З огляду на викладене вище, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритет незастосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.
Частиною першою статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.
Частиною 2 вказаної статті передбачено, що про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.
Таким чином, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.
Разом з тим, як вбачається з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону, таке право роботодавця настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником - виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником.
Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми, яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права.
Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник - не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.
Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.
Відповідно до Положення про департамент з питань безпеки та контрольно-ревізійної роботи АТ «ОГХК», затвердженого протоколом правління №51 від 04 червня 2021 року, керівництво департаментом здійснює директор департаменту, а у разі його відсутності його обов`язки виконує заступник директора департаменту - начальник відділу економічної та внутрішньої безпеки, або особа, визначена членом правління, який відповідає за функціональний напрямок координації та контролю політики з питань безпеки та контрольно-ревізійної роботи товариства (пункт 1 розділу 1 Положення).
До складу департаменту зокрема входить відділ економічної та внутрішньої безпеки, який безпосередньо підпорядкований заступнику директора - начальнику відділу економічної та внутрішньої безпеки (пункт 4 розділу 1 Положення).
Основні функції департаменту імплементовані з основних функцій відділу економічної та внутрішньої безпеки, оскільки такі функції як організація, забезпечення та проведення заходів направлених на виявлення, попередження, усунення реальних та потенційних, внутрішніх та зовнішніх загроз фінансової стабільності товариства, пов`язаних з ризиками при проведенні економічної, фінансово-виробничої, господарської діяльності, недопущення завдання товариству фінансових, та інших збитків (пункт 1 розділу 2 Положення); збір та обробка інформації щодо збереження та раціонального використання фінансових цінностей товариства (пункт 2 розділу 2 Положення); організація та контроль взаємодії, листування з правоохоронними органами, органами влади (пункти 3, 9 розділу 2 Положення); проведення службових розслідувань та перевірок (пункт 4 розділу 2 Положення); наглядові функції у фінансовій сфері (пункти 5, 6 розділу 2 Положення); наглядові функції у договірних відносинах товариства (пункти 7, 11 розділу 2 Положення); вивчення інформації з надійності контрагентів товариства (пункт 10 розділу 2 Положення) відносяться до функціоналу відділу економічної та внутрішньої безпеки.
Відповідно до Порядку здійснення контролю за виконанням функцій з управління об`єктами державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №832 від 19 червня 2007 року, контроль за виконанням функцій з управління об`єктами державної власності здійснюється зокрема Міністерством економіки України шляхом проведення єдиного моніторингу ефективності управління об`єктами державної власності.
Фонд державного майна подає Мінекономіки та Мінфіну протягом 75 днів після закінчення звітного кварталу та до 15 травня року, що настає за звітним, інформацію про наявність і поточний стан об`єктів державної власності та будь-які зміни їх стану за даними Єдиного реєстру об`єктів державної власності.
Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичних матеріалів про ефективність управління суб`єктами господарювання, наданих листами Фонду державного майна України (ФДМУ) від 15 квітня 2022 року №10-51-4369, від 25.07.2022 № 10-51-9683 та від 17 серпня 2022 року №10-51-10973 за 2021 рік, І квартал та І півріччя 2022 року:
- суб`єкт господарювання АТ «ОГХК» має статус - стратегічно важливого підприємства для економіки і безпеки України;
- АТ «ОГХК» у І півріччі 2022 року має статус - працюючого підприємства;
- чистий дохід (виручка) від реалізації продукції за І квартал та І півріччя 2022 року склали 475 124 тис. грн та 759 609 тис. грн відповідно з наростаючим підсумком;
- відрахування частини чистого прибутку на виплату дивідендів на державну частку за І квартал та І півріччя 2022 року склали 75 000 тис. грн та 206 902 тис. грн відповідно з наростаючим підсумком;
- капітальні інвестиції за І квартал та І півріччя 2022 року склали 38 538 тис. грн та                  51 579 тис. грн відповідно з наростаючим підсумком;
- власний капітал на початок 2022 року та на кінець І півріччя 2022 року складав 2 657 210 грн та 2 460 270 грн відповідно;
- дебіторська заборгованість на початок 2022 року та на кінець І півріччя 2022 року склала 1 488 473 грн та 1 268 553 грн. відповідно.
На офіційному сайті АТ «ОГХК» - https://www.umcc-titanium.com/ опубліковані актуальні закупівлі за період березня-квітня 2022 року.
Відповідно до фінансового плану АТ «ОГХК» на 2022 рік, затвердженого розпорядженням КМУ №421-р від 24 травня 2022 року (вже після видання наказу про призупинення дії трудового договору), Товариством заплановано отримання більшого значення показника чистого прибутку від реалізації продукції в 2022 році, ніж у 2021 році, - у сумі 5 038 481 млн грн (фактичний прибуток 2021 року становив 3 127 625 млн грн). Крім того, згідно з фінансовим планом збільшено майже удвічі витрати на оплату заробітної плати - 1 339 155 млн. грн (витрати минулого року становили 699 777 млн. грн), збільшено кількість працівників до 5 612 осіб (чисельність працівників 2021 року - 5 236 осіб).
Враховуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач АТ «ОГХК» продовжував здійснювати свою господарську діяльність протягом І півріччя 2022 року та, відповідно, мав потребу у виконанні відділом економічної та внутрішньої безпеки департаменту з питань безпеки та контрольно-ревізійної роботи АТ «ОГХК» своїх функціональних обов`язків.
Окрім того, з матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що Наказом №63-к від 13 квітня 2022 року призупинено дію трудових договорів лише з 22 працівниками Центрального апарату АТ «ОГХК», в тому числі - ОСОБА_1 (том 1, а.с. 35-36). Натомість, загальна штатна чисельність працівників Центрального апарату Товариства згідно зі штатним розписом станом на 24 лютого 2022 року становила 114 одиниць (том 2, а.с. 205-208).
Тобто наказом АТ «ОГХК» №63-к від 13 квітня 2022 року призупинено дію трудових договорів не з усіма працівниками Центрального апарату, а лише з 1/5 частиною штату.
Крім того, штатна чисельність Департаменту з питань безпеки та контрольно-ревізійної роботи, в якому працював ОСОБА_1 , станом на 24 лютого 2022 року налічувала 20 осіб, в той час як лише з 5 працівниками було призупинено трудовий договір.
Отже, місцевим судом правильно зауважено, що зазначене беззаперечно спростовує твердження та доводи відповідача про те, що АТ «ОГХК» станом на 13 квітня 2022 року було позбавлене можливості надати роботу заступнику начальника відділу економічної та внутрішньої безпеки департаменту з питань безпеки та контрольно-ревізійної роботи АТ «ОГХК» ОСОБА_1, оскільки більшість інших працівників Центрального апарату взагалі і Департаменту з питань безпеки та контрольно-ревізійної роботи зокрема, продовжували виконувати трудові функції.
З огляду на зазначене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що Наказ АТ «ОГХК» від 13 квітня 2022 року №63-к «Про призупинення дії трудових договорів», в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 , не відповідає положенням статті 13 Закону України № 2136-ІХ від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Доводи скаржника, що ОСОБА_1 не виконував жодну роботу і фактично не мав можливості працювати через відсутність технічних можливостей для виконання будь-якої роботи через повномасштабну збройну агресію російської федерації по відношенню до України, а також руйнування інфраструктури та житлового фонду міста Буча, в якому на той момент проживав і на даний час проживає ОСОБА_1 , внаслідок окупації, без наявності жодного способу комунікації, зв`язку та електроенергії, що також неодноразово підтверджено самим позивачем, є такими, що не заслуговують на увагу суду, оскільки згідно оспорюваного наказу від 13 квітня 2022 року №63-к «Про призупинення дії трудових договорів» підставою призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 є значне зменшення обсягів виробництва внаслідок військової агресії проти України та неможливість надання роботи у повному обсязі, тобто у зв`язку з неможливістю саме відповідачем забезпечити роботою позивача, а не з підстав неможливості ОСОБА_1 виконувати передбачену трудовим договором роботу.
 Зважаючи на встановлені обставини щодо незаконності Наказу АТ «ОГХК» від                   13 квітня 2022 року №63-к «Про призупинення дії трудових договорів» в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 , безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо правомірності дій відповідача при виданні такого наказу та невиплаті заробітної плати з цих підстав.
Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 5-1 КЗпП України встановлено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконному звільненні, а також сприяння у збереженні роботи.
У статті 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
У силу вимог частин першої, другої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік.
Якщо буде встановлено, що у порушення статті 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП України) (постанова Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №712/3841/17).
Правила обрахунку середнього заробітку визначені постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».
Згідно пунктів 2, 5, 8 вказаного Порядку середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих (календарних) днів на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.
Відповідно до довідки АТ «ОГХК» від 18 липня 2022 року №110/639 посадовий оклад ОСОБА_1 складає 43 920 грн, а отже середньоденна заробітна плата за два останні місяці перед призупиненням договору (42 робочих дні) становила 1 996,36 гривень.
Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 квітня 2022 року по 29 вересня 2022 року (день звільнення ОСОБА_1 ), що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 1 996,36 гривень * 121 робочий день =                      241 559,56 грн, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.
У відповідності до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року №338 «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації», із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від                    15 грудня 2021 року №1336, і постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на території України було встановлено карантин, строк якого продовжено до 31 серпня 2022 року, позовну заяву подано 01 серпня 2022 року, а тому строк на звернення з позовом до суду позивачем не пропущений.
У зв`язку з викладеним, доводи апелянта щодо ненадання позивачем доказів поважності причин пропуску строку на звернення до суду за захистом своїх прав є необґрунтованими.
Зважаючи на зазначене, колегія доходить висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.
Таким чином, доводи апеляційної скарги повністю спростовуються встановленими місцевим судом обставинами справи і положеннями законодавства та є повним віддзеркаленням відзиву на позовну заяву, доводам та аргументам якої судом першої інстанції надано належну правову оцінку.
Інші доводи апеляційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та правильно встановлених судом першої інстанції на їх підставі обставин справи.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» - залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий                                                                                           В.В. Гуль

Судді                                                                                                       Ю.О. Матвієнко 

                                                                                                                 Я.С. Мельник