УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 185/7099/19
провадження № 51-7054ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого 
ОСОБА_5 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2022 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 14 вересня та 25 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні № 12019040370000926 щодо 
ОСОБА_5 ,  
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 
ст. 263 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 10 червня 2022 року, залишеним без зміни ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року, ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 115 КК - на строк 8 років; ч. 1 ст. 263 КК - на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_5 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Вирішено питання щодо цивільного позову, процесуальних витрат та долі речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині та носінні, зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, вчинених за наступних обставин.
Так, неповнолітній ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, допомагаючи своїй бабусі 
по господарству, женучи корів до домоволодіння АДРЕСА_2 , приблизно о 19:50 побачив на вказаній вулиці ОСОБА_6 , з яким тривалий час проживали по сусідству і між родинами яких склалися усталені неприязні відносини, який випасав домашню птицю і, прямуючи на іншу сторону вулиці, перейшов тим самим шлях ОСОБА_5 та домашній худобі. 
Будучи незадоволеним такими діями ОСОБА_6 , ОСОБА_5 почав висловлюватися на його адресу, використовуючи нецензурну лексику, що посилило неприязні стосунки, які сформувалися задовго до того.
Під час словесного конфлікту у неповнолітнього ОСОБА_5 на ґрунті неприязних відносин виник злочинний умисел, спрямований на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_6 , реалізуючи який він, усвідомлюючи протиправність та небезпеку своїх дій, бажаючи настання смерті ОСОБА_6 , перебуваючи на 
АДРЕСА_3 , маючи при собі короткоствольну гладкоствольну вогнепальну зброю калібру 6,5 мм з маркуванням «STALKER 2918-S», до якої саморобним способом внесені зміни, дістав її із-за свого одягу та, використовуючи як знаряддя злочину, приблизно о 19:53 умисно здійснив один постріл в життєво-важливий орган - шию потерпілого ОСОБА_6 . Після того, як ОСОБА_6 зробив після пострілу декілька кроків, ОСОБА_5 завдав йому 1 удар по нозі дерев`яною палицею, яку тримав у руці. Після цього потерпілий ОСОБА_6 впав на землю та помер.
Смерть потерпілого ОСОБА_6 настала від внутрішньочерепної травми, 
що супроводжувалася великовогнищевими субарахноїдальними крововиливами з боку основи головного мозку, внаслідок сліпого вогнепального поранення правої поверхні шиї біля кута нижньої щелепи.
Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 19:50 ОСОБА_5 незаконно зберігав і носив при собі стартовий пістолет «STALKER 2918-S», перероблений на коротко ствольну гладко ствольну вогнепальну зброю, калібру 6,5 мм без передбаченого п. 9 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, дозволу, порядок отримання якого визначений в Інструкції, затвердженій наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, в приміщенні житлового будинку, який розташований у АДРЕСА_1 , до моменту вилучення співробітниками поліції під час обшуку в період часу з 21:55 05 травня до 01:07 06 травня 2019 року.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 25 жовтня 2023 року виправив описку, допущену в своїй ухвалі від 14 вересня 2023 року про залишення вищевказаного вироку без зміни, замінивши абзац «прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, і просив її задовольнити, вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 більш суворе покарання» на «прокурор в судовому засіданні, до закінчення апеляційного розгляду, від поданої апеляційної скарги відмовився».
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати оскаржені судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо його підзахисного на підставі пунктів 1, 2, 3 ч. 1 ст. 284 КПК. В обґрунтування вказаних вимог, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається на неповноту судового розгляду, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Стверджує, що протокол обшуку є очевидно недопустимим доказом, оскільки обшук був проведений одним слідчим, а до слідчого судді щодо його узаконення із відповідним клопотанням звернувся інший слідчий, який участі у вказаному обшуку не брав. 
В обґрунтування вказаної позиції посилається на правові висновки, викладені 
у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - ККС ВС) від 29 січня 2019 року у справі № 466/896/17 та від 14 квітня 2020 року у справі № 761/64909/17, а також Об`єднаної палати ККС ВС від 06 грудня 2021 року у справі № 663/820/15-к. Крім того, вважає, що висновок комісійної судово-медичної експертизи № 08-05/2021пп від 07 грудня 2020 року, який ґрунтується на висновку експерта № 290 від 12 червня 2019 року, що був визнаний недопустимим доказом, за правилом «отруйного дерева» також слід було визнати недопустимим. Звертає увагу на показання свідка ОСОБА_7 , яка, як зазначає захисник, бачила як всі події відбувались насправді. Вказує на те, що згідно обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням ОСОБА_5 обвинувачують у тому, що він завдав ОСОБА_6 дерев`яною палицею удар по шиї, а суд першої інстанції виклав у вироку іншу подію злочину, яка не була в обвинуваченні, а саме те, що ОСОБА_5   завдав ОСОБА_6 дерев`яною палицею удар по нозі. Стверджує, що питання про наявність причинного зв`язку між завданням потерпілому синця на шиї та його смертю залишилось не вирішеним. Щодо обвинувачення засудженого за ч. 1 ст. 263 КК наголошує, що провадження має бути закрите на підставі п. 2  ч. 1 ст. 284 КПК. Все вищенаведене, як зазначає захисник, залишилось поза увагою як суду першої інстанції, так і апеляційного суду.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, 
що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо 
з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, 
а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. 
Зазначені обставини були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і 
не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог зазначених статей, а отже під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Як убачається із копії вироку, суд першої інстанції, мотивуючи висновок 
про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК, послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК.
Засуджений ОСОБА_5 , як видно з копій оскаржених судових рішень, свою вину 
у пред`явленому обвинуваченні не визнав та надав пояснення із власною версією подій, за якою він гнав корів по АДРЕСА_2 , а сусід ОСОБА_6 вигнав гусей під ноги коровам, внаслідок чого між ними виникла конфліктна ситуація; при цьому ОСОБА_6 був у нетверезому стані, почав розганяти корів, виражався на його адресу нецензурною лайкою, став душити; захищаючись він 1 раз вдарив ОСОБА_6 по нозі палкою, якою гнав корів, після чого, зайшов у двір; зброї при собі не мав і в ОСОБА_6 не стріляв.
Незважаючи на таку позицію засудженого, місцевий суд належним чином проаналізував і оцінив показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , законного представника обвинуваченого - ОСОБА_19 , експерта ОСОБА_20 , спеціалістів ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , експерта ОСОБА_23 .
При цьому колегія суддів зазначила, що критично оцінює показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які пояснили, що потерпілий ОСОБА_6 душив за шию обвинуваченого, наполягали на тому, що ОСОБА_5 не мав пістолета і не стріляв в потерпілого, зазначивши, що ОСОБА_16 є бабусею ОСОБА_5 , а ОСОБА_24 та ОСОБА_25 - знайомими його родини, і їх покази мають намір допомогти обвинуваченому уникнути відповідальності; вони не були присутні на місці події ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтвердила в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_26 , а також той факт, що свідок ОСОБА_24 не могла правильно вказати на осіб, які були присутні під час поранення потерпілого. 
Також суд обґрунтовано у вироку послався на дані, що містяться у: протоколі огляду місця події та протоколі обшуку від 05 травня 2019 року з фототаблицями до них, протоколі слідчого експерименту від 19 червня 2019 року за участю потерпілої ОСОБА_8 , висновку експерта № 2-263 від 09 липня 2019 року, висновку експерта №8-403 від 29 липня 2019 року, результатах молекулярно-генетичного дослідження, протоколі огляду предметів 07 травня 2019 року з фототаблицями, висновку експерта № 1/5.1/1912 від 30 липня 2019 року, протоколі обшуку від 22 травня 2019 року, висновку комп`ютерно-технічної експертизи № 45\10.9\92 від 19 липня 2019 року, акті судово-медичного дослідження № 505-МК від 12 червня 2019 року, висновку комісійної судово-медичної експертизи № 08-05/2021пп від 07 грудня 2020 року, висновку судово-психіатричного експерта № 126 від 27 червня 2019 року, також дані інших письмових доказів, яким надана належна правова оцінка в їх сукупності.
Разом із тим, зважаючи на те, що в порушення положень ч. 1 ст. 227 КПК під час проведення слідчого експерименту 11 травня 2019 року за участю неповнолітнього ОСОБА_5 не була забезпечена участь його законного представника, суд погодився із думкою сторони захисту та визнав протокол проведення вказаної слідчої дії недопустимим доказом. 
З тих же підстав суд визнав недопустимим доказом висновок судової психологічної експертизи № 15\14.1\72 від 14 червня 2019 року стосовно психологічних властивостей ОСОБА_5 при проведені слідчого експерименту від 11 травня 2019 року.
Також колегія суддів, як убачається з вироку, не взяла до уваги висновок експерта № 290 від 12 червня 2019 року, оскільки на підставі ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2019 року було призначено комісійну судово-медичну експертизу, до проведення якої залучено експертів судово-медичної лабораторії КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР»; однак експертиза була проведена одноособово судмедекспертом ОСОБА_20 .
Згідно з положеннями ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК. 
При цьому суд, проаналізувавши показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, 
що в ОСОБА_6 він не стріляв та не вбивав його, зазначив, що вони були спростовані в судовому засіданні показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка була очевидцем вчинення вбивства її чоловіка, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , які чули звук пострілу і виявили потерпілого через декілька хвилин після скоєння його вбивства, а також висновками експертиз, якими, зокрема, встановлена наявність генетичних ознак ОСОБА_5 на затворі, спусковому крючку, курку пістолета «STALKER 2918-S». Твердження обвинуваченого про свою непричетність до умисного вбивства потерпілого, його версія, що ОСОБА_6 вбила його дружина, яка намагалася привести його до тями, колегія суддів розцінила як спосіб захисту, пов`язаний з бажанням уникнути відповідальності за вчинені ним тяжкі наслідки.
Крім того, суд у вироку послався на дані довідки Павлоградської міської лікарні № 4, згідно яких тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_5 не виявлено, що, як зазначив суд, спростовує версію обвинуваченого та свідчення ОСОБА_24 і 
ОСОБА_16 про те, що потерпілий душив його.
При цьому, як зазначив суд, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 08-05/2021пп від 07 грудня 2020 року встановлено, що у ОСОБА_6 внаслідок події від 05 травня 2019 року мало місце вогнепальне дотичне поранення 
у вигляді рани на шкірі шиї в проекції кута нижньої щелепи праворуч із синцем в проекції нижньої частини соскоподібного відростку правої скроневої кістки з формуванням закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку важкого ступеню, дрібно вогнищевих крововиливів в кору головного мозку, по переважно базальній поверхні правих лобної і скроневої долей, праву півкулю мозочка, стовбур головного мозку із дифузними субарахноїдальними крововиливами в цих ділянках.
У зв`язку з вищенаведеним слід вважати, що вогнепальна рана з синцем на шиї праворуч та закрита черепно-мозкова травма у гр. ОСОБА_6 утворилися за єдиним механізмом, внаслідок дії поодинокого вогнепального снаряду (кулі), вистріляного з каналу ствола вогнепальної зброї з неблизької дистанції (за даними судово-медичного дослідження шматка шкіри з правої бічної поверхні шкіри шиї з раною № 505-МК від 14.05-12.06.2019, виконаного у Дніпропетровському обласному бюро судово-медичної експертизи), який на цій дистанції володів достатньою кінетичною енергією для ударно-контузійної дії. Згідно анатомо-топографічних даних, місце розташування вогнепальної рани на тілі трупа ОСОБА_6 знаходиться в проекції входу внутрішньої сонної артерії в піраміду правої скроневої кістки, яка являється складовим елементом основи черепа. Враховуючи анатомічний рельєф цієї ділянки шиї і голови, напрямок подовжньої осі рани та її анатомічне розташування, локальна ударно-контузійна дія снаряду прийшлась в ділянку проекції соскоподібного відростку праворуч, опосередковано - на кістки основи черепа і прилеглі до них мозкові структури, що і обумовило відповідний об`єм внутрішньочерепних ушкоджень.
За наявними судово-медичними даними, достовірно встановити, від вогнепальної дії якого зразка зброї та якого виду набою утворилися вказані тілесні ушкодження, не уявляється можливим.
Смерть ОСОБА_6 настала внаслідок отриманої закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалася внутрішньочерепними крововиливами, тому між вогнепальним пораненням шиї з закритою черепно-мозковою травмою та настанням смерті ОСОБА_6 є причинно-наслідковий зв`язок.
Комплекс тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 , як такий, що утворився за єдиним механізмом, за ступенем тяжкості розцінюється як ушкодження, що носить ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм загрози для життя (керуючись п.п. 4.8, 2.1.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6).  Наявність крововиливу у важливі для життя структури головного мозку - стовбур головного мозку поряд з іншими крововиливами вказує на те, що смерть ОСОБА_6 настала швидко, протягом перших декількох десятків секунд і при цьому до втрати свідомості він міг здійснювати самостійні дії, в т.ч. і пройти декілька метрів.
Судово-медичних даних, які б вказували на те, що тілесні ушкодження у ОСОБА_6 виникли внаслідок удару палицею, в т.ч. із цвяхом, або іншою металевою частиною, у відповідності до показів ОСОБА_5 , експертною комісією не встановлено. Таким чином, тілесні ушкодження у ОСОБА_6 не могли виникнути внаслідок удару палкою, як вказує ОСОБА_5 в ході проведення слідчого експерименту від 01 травня 2019 року. Незначні морфологічні зміни з боку судин головного мозку (поодинокі атеросклеротичні бляшки), а також наявність алкоголю в крові трупа ОСОБА_6 (2,0%о) не могли вплинути на утворення закритої черепно-мозкової травми з внутрішньочерепними крововиливами.
Характер та локалізація крововиливів у головний мозок свідчать про те, що закрита черепно-мозкова травма у ОСОБА_6 не могла утворитися внаслідок падіння 
з висоти власного зросту на площину та удару об тверду земляну поверхню, в тому числі, при різкому падінні на сідниці.
За даними спеціальної літератури, сполуки олова, міді і свинцю можуть входити в склад порохових газів. Тобто виявлення їх в рані підтверджують вогнепальне походження поранення на трупі ОСОБА_6 .
Як убачається з вироку, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_20 зазначив, що робив розтин тіла потерпілого ОСОБА_6 , у якого було вогнепальне поранення шиї. Куля ним не була знайдена в тілі трупа, можливо вона випала на місці події, бо глибина рани невелика - 0,2 см. Внаслідок вогнепального поранення шиї у потерпілого стався забій головного мозку. Додав, що після такого порання могли бути здійснені потерпілим неусвідомлені дії у дуже короткий проміжок часу. Експерт виключив, що смерть ОСОБА_6 могла настати від інсульту.
Допитаний в судовому засіданні спеціаліст ОСОБА_21 пояснив, що стартові пістолети можуть мати ознаки вогнепальної зброї; стартовий пістолет можливо переробити на вогнепальну зброю і він буде придатним для пострілу снарядом з кінетичною енергією.
Як зазначив в судовому засіданні спеціаліст ОСОБА_22 , пошкодження на шматку шкіри трупа ОСОБА_6 носить характер вогнепального поранення і заподіяне снарядом, що володів значною кінетичною енергією
Експерт відділу комісійних експертиз Харківського бюро СМЕ ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснив, що в числі інших експертів проводив комісійну експертизу 
за матеріалами кримінального провадження за фактом спричинення тілесних ушкоджень, які призвели до смерті ОСОБА_6 . Його смерть настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась внутрішньочерепними крововиливами. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 спричинено вогнепальне поранення шиї, і між цим пораненням і закритою черепно-мозковою травмою є причинно-наслідковий зв`язок. Смерть ОСОБА_6 після спричиненого вогнепального поранення настала швидко. Таке поранення дуже небезпечне. Експерт категорично виключив виникнення тяжких тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 , які призвели до його смерті, внаслідок удару палкою чи при падінні з висоти власного зросту.
Крім того, як убачається з вироку, суд вказав на те, що відповідно до висновку експерта № 2-263 від 09 липня 2019 року предмет схожий на пістолет, вилучений в ході проведення обшуку ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем мешкання ОСОБА_5 , є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю калібру 6,5 мм. Пістолет придатний для проведення пострілів методом роздільного спорядження.
Також суд зазначив, що відповідно до висновку експерта №8-403 від 29 липня 2019 року встановлено, що на рукоятці, затворі, спусковому крючку, курку, спусковій скобі, запобіжнику, рамці та кнопці магазина пістолета з маркуванням «STALKER 2918-S» встановлено наявність клітин з ядрами.
В результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразка букальних клітин ОСОБА_5 , клітин з ядрами на рукоятці, затворі, спусковому крючку, курку, спусковій скобі, запобіжнику та рамці пістолета з маркуванням «STALKER 2918-S». Генетичні ознаки клітин з ядрами на затворі співпадають з генетичними ознаками зразка букальних клітин ОСОБА_5 , зразки яких відібрано у обвинуваченого в присутності захисника протоколом 08 травня 2019 року.
Отже, суд, враховуючи, що сукупність досліджених доказів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, які відповідають вимогам належності та допустимості, дозволяють "поза розумним сумнівом" стверджувати, що саме ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, вірно розцінив позицію обвинуваченого, як обраний ним спосіб свого захисту з метою уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
Відповідно до ст. 374 КПКу мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК, є законним та вмотивованим, про що 
також ствердив суд апеляційної інстанції, переглянувши вказане судове рішення 
за поданими апеляційними скаргами.
Погоджуючись із висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення.
При цьому суд перевірив та обґрунтовано спростував доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , які аналогічні доводам у його касаційній скарзі, у тому числі стосовно його власної версії подій та необхідності повторного допиту ОСОБА_10 на її підтвердження.
Крім того, суд зазначив, що експерт ОСОБА_23 категорично заперечив можливість виникнення виявленого тілесного ушкодження трупу ОСОБА_6 внаслідок ударів по голові потерпілого, які начебто, за версією захисту, йому наносила потерпіла з метою його приведення до тями, внаслідок удару палицею по голові, як і виключив можливість настання таких тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту.
Також суд, спростовуючи доводи апеляційної скарги законного представника обвинуваченого щодо неповноти судового розгляду, яка на його думку, полягала 
у непроведенні повторної експертизи в частині вирішення питання походження синця на шиї потерпілого, наголосив на тому, що, як слідує з висновку комісійної судово-медичної експертизи № 08-05/2021пп від 07 грудня 2020 року, вогнепальна рана з синцем на шиї праворуч та закрита черепно-мозкова травма у гр. ОСОБА_6  утворилися за єдиним механізмом внаслідок дії поодинокого вогнепального снаряду (кулі), вистріляного з каналу ствола вогнепальної зброї з неблизької дистанції.
Як убачається з оскарженої ухвали, апеляційний суд ствердив про правильність встановлення судом першої інстанції характеру поранення, виявленого на трупі ОСОБА_6 , механізму спричинення тілесного ушкодження та їх причинно-наслідкового зв`язку із настанням смерті останнього, та вказав на те, що у колегії суддів не виникає жодних сумнівів, а з огляду на висновок експерта № 8-403 від 29 липня 2019 року, поза розумним сумнівом встановлено, що такий постріл в ОСОБА_6 зробив саме обвинувачений ОСОБА_5 , що узгоджується з показаннями потерпілої, яка була очевидцем вказаних подій та з іншими доказами кримінального провадження у їх сукупності, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Також, як видно із ухвали, суд апеляційної інстанції перевірив та надав вичерпну відповідь на доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість висновку комісійної судово-медичної експертизи № 08-05/2021пп від 07 грудня 2020 року за правилом «отруйного дерева», оскільки він ґрунтується на висновку експерта № 290 від 12 червня 2019 року, який був визнаний недопустимим доказом.
Так, суд, повторно безпосередньо дослідивши частину доказів кримінального провадження, зокрема акт СМЕ, висновок СМЕ № 290, ухвалу слідчого судді 
про призначення комісійної СМЕ; протокол слідчого експерименту за участю обвинуваченого; ухвалу суду про призначення комісійної СМЕ та висновок комісійної СМЕ, дійшов висновку про те, що вищевказані доводи захисника є частково обґрунтованими.
Враховуючи, що суд першої інстанції, з чим погодився і апеляційний суд, визнав недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_5 , то, як зазначив суд, не може бути врахована і частина висновку комісійної експертизи, а саме твердження експертів в дослідницькій та підсумковій частинах такого змісту: "Судово-медичних даних, які б вказували на те, 
що тілесні ушкодження у ОСОБА_6 виникли внаслідок удару палицею, в т.ч. і 
із цвяхом, або іншою металевою частиною, у відповідності до показів ОСОБА_5 , експертною комісією не встановлено. Таким чином, тілесні ушкодження 
у ОСОБА_6 не могли виникнути внаслідок удару палкою, як вказує 
ОСОБА_5 в ході проведення слідчого експерименту від 01 травня 2019 року", тому посилання суду на висновок комісійної судово-медичної експертизи № 08-05/2021пп від 07 грудня 2020 року в цій частині є необґрунтованим.
Водночас, суд апеляційної інстанції вважав неспроможними доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість як доказу в цілому висновку комісійної судово-медичної експертизи № 08-05/2021пп від 07 грудня 2020 року з посиланням на недопустимий доказ висновок експерта № 290 від 12 червня 2019 року.
Суд зазначив, що, як слідує зі змісту вказаного висновку комісійної СМЕ, вихідні дані, які були надані комісії експертів, містяться в інших допустимих доказах, зокрема 
в первинному акті судово-медичного дослідження № 290 від 05 травня 2019 року, під час якого вирішувались фактично всі ті ж питання, що й під час проведення експертизи № 290 від 12 червня 2019 року. В подальшому акт судово-медичного дослідження № 290 від 05 травня 2019 року був предметом безпосереднього дослідження комісією експертів, які у висновку № 08-05/2021пп від 07 грудня 2020 року надали відповіді на ті ж питання, які ставились перед експертами у висновку № 290 від 12 червня 2019 року (визнаний судом недопустимим доказом).
Таким чином, висновок комісійної судово-медичної експертизи ґрунтувався, крім висновку № 290 від 12 червня 2019 року, також на інших доказах, у тому числі 
на результатах розтину трупу, які зафіксовані в первинному акті СМЕ № 290 від 05 травня 2019 року та інших висновках експертних досліджень, які визнані допустимими та достовірними доказами у справі.
Суд зазначив, що висновок експерта не може визнаватися цілковито недопустимим лише на тій підставі, що частина інформації, використана під час проведення експертизи, в подальшому судом була визнана недопустимим доказом з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону, в даній справі - права на захист обвинуваченого ОСОБА_5 під час проведення з ним слідчого експерименту за відсутності його законного представника.
Виключення цих фактичних даних, що стосувалися лише однієї з обставин вчиненого злочину (можливого іншого механізму заподіяння тілесного ушкодження), а по суті 
є відповіддю експертами на питання "Чи могли утворитись тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_6 , при обставинах та умовах, на які вказав в ході проведення слідчого експерименту неповнолітній підозрюваний ОСОБА_5 .?", не тягне за собою недопустимість та недостовірність цього доказу в цілому.
На висновок додаткової СМЕ № 290 суд першої інстанції не посилався як на доказ винуватості ОСОБА_5 .
Аналогічна правова позиція сформульована в постановах ККС ВС від 29 вересня 2020 року у справі № 601/1143/16 та від 22 травня 2023 року у справі 
№ 497/582/20.
Що стосується доводів захисника з приводу того, що протокол обшуку з фототаблицями від 05 травня 2019 року будинку АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено знаряддя вчинення злочину - пістолет марки «STALKER - 2918S», є недопустимим доказом через те, що цю слідчу дію проводив слідчий ОСОБА_27 , а з клопотанням про отримання дозволу на обшук в порядку ч. 3 ст. 233 КПК до слідчого судді звернулась слідча ОСОБА_28 , яка участь у проведенні обшуку не приймала, що, на думку сторони захисту, є порушенням чинного законодавства, то теж були предметом розгляду як суду першої інстанції, так і апеляційного суду, які вказали на їх безпідставність, зазначивши, що вони ґрунтуються на власному помилковому тлумаченні положень кримінального процесуального закону, виходячи з наступного.
За змістом ч. 3 ст. 233 КПК слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. 
У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням 
про проведення обшуку.
Як зазначено судами, за змістом протоколу від 05 травня 2019 року обшук будинку 
АДРЕСА_1 проведено слідчим СВ Павлоградського ВП 
ОСОБА_29 . 
Відповідно до постанови про призначення групи слідчих від 05 травня 2019 року слідчий ОСОБА_30 та слідча ОСОБА_28 входять до складу групи слідчих у цьому кримінальному провадженні.
Відповідно до копії ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2019 року клопотання старшого слідчого 
СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції 
ОСОБА_28 , погоджене із прокурором Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_31 , про проведення обшуку задоволено та надано дозвіл слідчому 
СВ Павлоградського ВП ГУПН в Дніпропетровській області лейтенанту поліції 
ОСОБА_29 на проведення обшуку будинку АДРЕСА_1 .
Як зазначив суд, той факт, що слідчу дію проводив слідчий ОСОБА_29 , 
а з клопотанням про дозвіл на проведення цього обшуку звернувся інший слідчий, який входить у групу слідчих - ОСОБА_28 , на переконання суду, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і не може бути наслідком недопустимості відомостей, які отримані в результаті цієї слідчої дії.
Кримінально процесуальний закон не обмежує коло слідчих, які входять в групу, 
які можуть звернутись з таким клопотанням до слідчого судді і не містить норми, яка б наділяла процесуальним правом тільки того слідчого, який проводив обшук, звертатись з клопотанням про його "легалізацію" в порядку ч. 3 ст. 233 КПК.
В розумінні статей 38, 39, 40 КПК група слідчих діє як єдиний суб`єкт - орган досудового розслідування з однаковим обсягом процесуальних повноважень та статусом.
Таким чином, той факт, що слідчу дію - обшук, проводив один слідчий, а з клопотанням 
в порядку ч. 3 ст. 233 КПК до слідчого судді звертався інший слідчий і обоє входять 
до групи слідчих у цьому кримінальному провадженні, не свідчить, що ця слідча та процесуальна дії здійснювалися неуповноваженою особою і що отримані докази є недопустимими на цих підставах.
Відповідно до правового висновку, сформульованого в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17, невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.
З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
Виходячи з наведеного, суд може визнати дані висновку експертизи недопустимими доказами лише за умови, якщо призначення експертизи слідчим, який не входить 
до складу визначеної у кримінальному провадженні слідчої групи призвела до порушення прав і свобод людини, гарантованих Конвенцією або Конституцією України. У разі визнання даних висновку експерта недопустимими доказами у зв`язку з призначенням експертизи таким слідчим, суд у кожному випадку повинен аргументувати, які саме конвенційні чи конституційні права і свободи підозрюваного, обвинуваченого або інших осіб були знівельовані, звужені чи обмежені та в чому це виразилося.
Як зазначив апеляційний суд, в апеляційній скарзі захисник, посилаючись на вказані вище обставини, не мотивує, яким чином вони порушили чи могли порушити права і свободи обвинуваченого ОСОБА_5 , які гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та або/ Конституцією України.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові ККС ВС від 29 січня 2019 року у справі № 466/896/17, Об`єднаної падати ККС ВС від 06 грудня 2021 року у справі № 663/820/15-к та в постанові ККС ВС від 14 квітня 2020 року у справі № 761/64909/17, є нерелевантними, оскільки в зазначених справах суд касаційної інстанції вирішував суттєво інші правові ситуації, ніж ті, про які зазначає захисник, а саме щодо права слідчого доручити проведення обшуку працівнику оперативного підрозділу (суб`єкт виконання ухвали про обшук), а в постанові від 14 квітня 2020 року у справі № 761/64909/17 суд касаційної інстанції вирішував питання, за яких умов та на підставі якого процесуального рішення Генеральний прокурор, керівник регіональної прокуратури, їх перші заступники та заступники мають право доручити здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування.
Таким чином, постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення. 
З урахуванням викладеного Суд не вбачає підстав для скасування оскаржених судових рішень внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень, Судом не встановлено.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2022 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 14 вересня та 25 жовтня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                 ОСОБА_3