ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1954/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №700/789/23 Категорія: 310020000 	Бесараб Н.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       22 листопада 2023 року                                                                                       м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді  	Гончар Н.І., Сіренко Ю.В.	

       розглянув у порядку письмового провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Янчука А.А. на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 04.10.2023 (повний текст складено 09.10.2022, суддя в суді першої інстанції Бесараб Н.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

 
в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася у серпні 2023 року до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина  ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. з дня пред`явлення позову до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. 
В обґрунтування вказано на те, що 01.10.2010 між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Федюківською сільською радою Лисянського району Черкаської області. У шлюбі в них народився син  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 22.09.2015 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу син сторін зареєстрований та проживає разом із позивачем, повністю перебуває на її утриманні. Відповідач не цікавиться життям дитини, не виконує свої батьківські обов`язки. У власності відповідача знаходиться нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 , яка була придбана відповідачем 09.08.2021. Вартість квартири становить 1889468,00 грн. На думку позивача, вказане свідчить, що відповідач має досить значний дохід та сплата аліментів на утримання сина не буде надмірним тягарем для нього. 

       Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 04.10.2023 позов задоволено.         Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 5000,00 гривень щомісячно з дня подання заяви до суду – 22.08.2023 та до досягнення дитиною повноліття.
       Стягнуто із відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 10000,00 грн.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.                 
Рішення про стягнення аліментів допущено до негайного виконання у межах одного місяця.
При цьому суд виходив з того, що обов`язок по утриманню дитини є безумовним, виникає з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків. У даному випадку дитина проживає із позивачем, знаходиться на її утриманні і постійно потребує належного рівня життя, необхідного для її фізичного, розумового, морального і соціального розвитку, відповідно, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього вина.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача адвокат Янчук А.А. засобами поштового зв`язку подав 24.10.2023 апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 2000,00 грн. Зазначає, що суд першої інстанції надав перевагу доказам, поданим представником позивача, та проігнорував докази, подані представником відповідача, а також не звернув увагу на обставини, що були зазначені у відзиві. Вказує, що постійний та регулярний дохід відповідача складає від 7000 до 8000 грн. на місяць, він має іншу дитину, з якою проживає разом та утримує її, придбана в кредит квартира належить йому на праві спільної сумісної власності з його дружиною. Ціна квартири на момент придбання була 603766,67 грн., також відповідачем сплачуються комунальні послуги.
Що стосується витрат на правову допомогу, то вважає, що стягнення їх у розмірі 10000 грн. є необґрунтованим, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, документи, які б свідчили про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) відсутні. Час, витрачений на підготовку і подачу позовної заяви, нічим не підтверджений, а позов здебільшого складається не з викладення обставин, а цитування законодавства. Отже розмір правової допомоги, визначений позивачем, не є співмірним зі складністю даної справи, а перераховані послуги фактично адвокатом не надавалися. Належним розміром витрат на правову допомогу буде сума в розмірі 200 грн.
Крім того вказує, що відповідач за надання правової допомоги сплатив 12000,00 грн. судових витрат, які мають бути стягнуті на його користь з позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Поліщук П.П., вказуючи на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, правильно встановив її обставини та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення аліментів у розмірі меншому, ніж сто прожиткових мінімумів для працездатних осіб. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що 01.08.2010 між сторонами укладено шлюб, у якому народився син  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження від 12.05.2011, Серія НОМЕР_1 (а.с. 14).
Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 22.09.2023 шлюб між сторонами розірвано.
Згідно з інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА, разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_2 проживає син -  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16-17).
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 342483515 від 11.08.2023 вбачається, що на праві приватної власності відповідачу належить квартира АДРЕСА_1 . 
Встановлено, що 09.08.2021 між відповідачем та АТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Дукат груп» було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири за п.3 якого її вартість становить 603766,67 грн. Згідно з п.6 Договору дана квартира належить покупцеві на праві спільної сумісної власності разом із його дружиною  ОСОБА_6 (а.с. 93),
Відповідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 відповідач ОСОБА_2 є також батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 66), яка проживає разом з ним (а.с. 87,88).
За доводами позивача сторони мають спір щодо сплати відповідачем, який проживає окремо від спільної дитини, аліментів на її утримання.
Правовідносини сторін у справі, які виникли на підставі викладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.
Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ч.3 ст.181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; ст.182 СК України – при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Аналогічні роз`яснення містить п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою ВРУ №789-Х1І від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
У даній справі встановлено, що спільний неповнолітній син сторін знаходиться на утриманні матері, з якою проживає, що під сумнів при апеляційному перегляді справи не ставиться. 
Відповідач, як батько дитини, зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття - ст.180 СК України.
За наявності між батьками спору щодо здійснення обов`язку утримувати дітей тим з батьків, який за наданими доказами безпосередньо не утримує дитину, суд першої інстанції в цій справі прийшов до вірного висновку про те, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання спільної з позивачем дитини.
       Одночасно апеляційний суд приймає до уваги, що відповідач має на утриманні малолітню доньку від іншого шлюбу. Зазначені обставини в силу положень ст.182 СК України повинні бути враховані при визначенні розміру аліментів. 
Крім того, сама по собі наявність у власності відповідача квартири, на чому наголошує позивач, не може свідчити про спроможність відповідача сплачувати аліменти у визначеному розмірі 5000 грн. щомісячно, оскільки головним критерієм платоспроможності слугує розмір доходів,  які отримує сторона та з яких у подальшому будуть відраховуватися аліменти, та витрати, не пов`язані із відрахуваннями аліментів (залишок коштів на прожиття, харчування, лікування тощо), а тому висновок суду в цій частині є помилковим.
Таким чином суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, які мають бути стягнуті з відповідача на утримання дитини, не повністю врахував обставини справи. 
Апеляційний суд вважає, що з відповідача у даній справі має бути стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 3500,00 грн. щоміcячно, адже саме такий розмір належним чином відповідатиме інтересам дитини та враховуватиме майновий та сімейний стан платника аліментів. При цьому апеляційний суд частково погоджується з доводами скаржника у справі.
Одночасно, апеляційні посилання на те, що судом першої інстанції не було належним чином враховано докази відповідача при вирішенні спору у справі, не свідчать про те, що саме стверджуваний відповідачем розмір аліментів в сумі 2000 грн. відповідатиме найкращим інтересам дитини та належним чином враховуватиме майнове становище батька, а також його сімейний стан.
Що стосується судових витрат сторін на правничу допомогу апеляційний суд приходить до таких висновків.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (як у даній справі).
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.
Далі, положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.  Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Оскільки позовні вимоги у справі задоволено на 70%, з відповідача на користь позивача слід стягнути 7000 грн. (10000 * 70%) на відшкодування правової допомоги в суді першої інстанції пропорційно до задоволеної частки вимог, за апеляційний перегляд справи з позивача на користь відповідача має бути стягнуто 3116,88 грн. (10389,60 * 30%) витрат на правову допомогу при апеляційному перегляді справи пропорційно до відхиленої частки вимог.
Крім того, з відповідача на користь державного бюджету за розгляд справи судом першої інстанції слід стягнути 2684 * 0,4 * 70% = 751,52 грн. судового збору пропорційно до задоволеної частки вимог.
За апеляційний перегляд справи відповідачу з державного бюджету слід компенсувати 1610,40 * 30% = 483,12 грн. судового збору пропорційно до відхиленої частки вимог.
На підставі приписів ч.10 ст.141 ЦПК України шляхом взаємозаліку зобов`язань по сплаті судових витрат остаточно з відповідача на користь позивача слід стягнути 3883,12 грн. судових витрат за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.
При цьому апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що витрати позивача на правову допомогу в розмірі 10000 грн. є необґрунтованим, адже їх підтверджено належними доказами – договором про надання правової допомоги від 11.08.2023, актом прийому-передачі наданих послуг від 18.08.2023 на суму 10000 грн. та детальним описом робіт від 11.08.2023 на таку ж суму.
Позиція скаржника про те, що позивачем не надано доказів фактичної оплати зазначеної суми витрат апеляційним судом оцінюється критично, адже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана правова позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.
Міркування скаржника про те, що позов складається не з викладення обставин, а цитування законодавства, отже розмір правової допомоги, визначений позивачем, не є співмірним зі складністю даної справи, перераховані послуги фактично адвокатом не надавалися та належним розміром витрат позивача на правову допомогу буде сума 200 грн., апеляційним судом відхиляються, так як факт надання позивачу послуг адвоката підтверджується поданими доказами, про які вказано вище по тексту даної постанови апеляційного суду, правова допомога полягає у правовій кваліфікації наявних за викладених фактичними обставинами правовідносин, що потребує встановлення відповідних їм норм права, що й мало місце у позовні заяві у цій справі.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Отже рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 04.10.2023 у даній справі має бути змінено в частині визначення розміру аліментів, що мають стягуватися з відповідача на користь позивача та щодо розподілу судових витрат, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. 
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 04.10.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів – змінити в частині визначення розміру аліментів, які мають стягуватися з відповідача на користь позивача, визначивши їх в сумі 3500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь державного бюджету за розгляд справи судом першої інстанції 751,52 грн. судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3883,12 грн. судових витрат за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Компенсувати ОСОБА_2 з державного бюджету 483,12 грн. судового збору за апеляційний перегляд справи.
У решті рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 04.10.2023 у даній справі – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 22.11.2023.

Суддя-доповідач

Судді