Справа № 161/144/23 	Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М. 	
Провадження № 22-ц/802/1059/23  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
20 листопада 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І., 
секретар Власюк О. С.
з участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 подану його представником ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2023 року,-
В С Т А Н О В И В:
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном, мотивуючи вимоги тим, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 і в цьому ж будинку зареєстрований відповідач.
Відповідач не проживає у вказаному житлі більше п`яти років, не доглядає за ним, не цікавиться його станом, а також не сплачує житлово-комунальні послуги.
Реєстрація місця проживання відповідача у будинку створює позивачу перешкоди у користуванні ним, у зв`язку з чим він, посилаючись на приписи статей 391, 405 ЦК України просив суд усунути йому перешкоди у користуванні житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 шляхом припинення права користування цим житловим будинком відповідача.
У зустрічному позові ОСОБА_3 просив про усунення перешкоди в користуванні майном, покликаючись на те, що йому належить право користування житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 , проте його батько – позивач у справі ОСОБА_1 безпідставно постійно перешкоджає йому в цьому.
Посилаючись на приписи ст. 405 ЦК України ОСОБА_3 , просить суд зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні житлом – будинком, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12 вересня 2023 року відмовлено в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, а зустрічний позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном задоволено повністю.
Постановлено зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні житлом – будинком за адресою АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного – відмовити.
Відповідач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу.
Перевіряючись законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що позивач є батьком відповідача.
Відповідач з 20 квітня 2021 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , де проживав до початку 2022 року у будинку, який належав на праві власності матері позивача, відповідно - бабі відповідача – ОСОБА_4 яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.
Після смерті ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 успадкував будинок, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом.
Під примусом позивача, у зв`язку із конфліктом між позивачем та відповідачем з приводу користування будинком, відповідач ОСОБА_3 разом з дружиною змушений був виселитись із будинку.
У даному судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердив ту обставину, що заперечував щодо проживання свого сина – відповідача ОСОБА_3 у спірному будинку, оскільки вважає, що він не має на це права, його реєстрацію у будинку вважає тимчасовою та формальною.
Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач має власну сім`ю, одружений, близько 5 років не проживає у житлі, орендує інше житло, а сам позивач «не перебуває в близьких відносинах» з відповідачем.
В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 на запитання суду пояснив, що позовна вимога ОСОБА_1 про припинення права користування житловим будинком заявлена відповідно до положень статті 405 ЦК України з підстав не проживання відповідача у даному житлі протягом 2022 року.
Такі доводи не дають правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на проживання у спірному будинку у зв`язку з його не проживанням понад визначений законом строк, оскільки право власності на спірний будинок зареєстроване 19 листопада 2022 року, позивач звернувся з позовом до суду 03 січня 2023 року, тому на час його звернення до суду з урахуванням дати набутття права влансості на будинок, ще не минув річний строк, із минанням якого законодавець пов`язує втрату права на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.
Окрім того, в даному судовому засіданні встановлено, що відповідач з дружиною вимушено не проживає у будинку, оскільки щодо цього заперечує позивач, який вселився у спірний будинок після смерті своєї матері. Встановлено, що відповідач сподівається на врегулювання відносин.
Встановивши, що відповідач ОСОБА_3 брав участь в утриманні будинку у період з вересня по грудень 2021 року, тобто, до часу вимушеного виселення у зв`язку із виниклими конфліктами із позивачем, іншого житла у власності не має, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.
Пунктом 2 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що до речових прав на чуже майно відноситься право користування (сервітут).
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо кваліфікації правовідносин з приводу виниклого права користування відповідачем ОСОБА_3 житловим будинком, який належав його бабі ОСОБА_4 на підставі сервітуту з попереднім власником, а тому відповідно до приписів частини 6 статті 403 ЦК України, смерть попереднього власника не припинила його права на користування житловим будинком. У зв`язку з викладеним підстав для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житлом на підставі приписів статті 405 ЦК України, не має.
Аргументи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_3 зареєструвався у будинку з метою забезпечити для себе можливість здійснити реєстрацію транспортного засобу є суб`єктивним тлумаченням обставин реєстрації відповідача ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 . Підставою для такого висновку є те, що попередній власник будинку ОСОБА_4 за життя не вимагала припинення права користування та зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою свого онука - відповідача ОСОБА_3 .
Аргументи апеляційної скарги про наявність у власності відповідача ОСОБА_3 або ж у його дружини ОСОБА_5 житла спростовуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з якої вбачається про відсутність у вказаних осіб зареєстрованого права власності на нерухоме майно.
На думку апеляційного суду наданий лист (без дати ) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області, в якому ОСОБА_6 на його ж звернення повідомлено про встановлену на підставі обстеження будинку обставину не проживання відповідача ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 є недостовірним доказом відповідно до приписів статті 79 ЦПК України, оскільки у цьому листі відсутня інформація про те, які саме обставини, факти, наявність речей або їх відсутність послугували підставою для висновку щодо не проживання ОСОБА_3 у будинку протягом тривалого часу. Також не конкретизовано поняття ( не зазначено часовий проміжок) вжитого у цьому листі терміну «не проживає протягом тривалого часу».
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Оцінка судом першої інстанції наданих сторонами доказів, у тому числі і показань свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 проведена з дотриманням положень статті 89 ЦПК України. В апеляційній скарзі позивач наводить аргументи своєї суб`єктивної незгоди з викладеними в рішенні суду мотивами, однак апеляційна скарга не містить посилань на обставини, які вказують на порушення судом першої інстанції порядку оцінки наданих сторонами доказів. 
Викладені в апеляційній скарзі аргументи зводяться до переоцінки доказів у справі, незгоди з викладеними у рішенні суду обґрунтуваннями та не дають правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до приписів статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи встановлені судом обставини справи та приписи статті 375 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись статтями 368, 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України , апеляційний суд 
постановив:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 подану його представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2023 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий
Судді