ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 листопада 2023 року 
м. Київ
 
справа № 495/1441/18
провадження № 61-13217св22 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., 
 
учасники справи:
позивач - перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури,
відповідачі: Затоківська селищна рада, ОСОБА_1 , Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на постанову Одеського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року у складі колегії суддів Драгомерецького М. М., Дришлюка А. І., Громіка Р. Д.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У лютому 2018 року перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом до Затоківської селищної ради,                      ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -  ОСОБА_2 , про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку 5/1-43 для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення площею 0,0455 га, кадастровий номер 5110300000:02:003:0395, за адресою: АДРЕСА_1 (далі - земельна ділянка, кадастровий номер 5110300000:02:003:0395) з недотриманням вимог законодавства, а саме статей 79-1, 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). 
Вказану земельну ділянку було передано без розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. 
Відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва відбулося без дотримання Генерального плану смт Затока та за відсутності детального плану території. 
Державний реєстратор прийняв незаконне рішення про проведення державної реєстрації права власності, оскільки заявлене право не підлягало державній реєстрації. 
Просив визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 05 червня 2015 року № 2920 «Про передачу гр. ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0455 га (кадастровий номер 5110300000:02:003:0395) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_2 » (далі - рішення № 2920); визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 38646176, видане ОСОБА_1 05 червня 2015 року Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області (далі - реєстраційна служба) щодо земельної ділянки, кадастровий номер 5110300000:02:003:0395;визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 05 червня 2015 року, індексний номер 21859900, на підставі якого за ОСОБА_1 проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5110300000:02:003:0395); стягнути з відповідачів на користь прокуратури Одеської області судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області                           від 04 лютого 2021 року позов задоволено.
Визнано незаконним рішення № 2920. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 38646176, видане ОСОБА_1 05 червня 2015 року реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області щодо земельної ділянки, кадастровий номер 5110300000:02:003:0395.Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби від 05 червня 2015 року, індексний номер 21859900, на підставі якого за ОСОБА_1 проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5110300000:02:003:0395.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що цільове призначення земельної ділянки, яка перебувала у користуванні фізичних осіб-підприємців (далі - ФОП) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було визначено - для будівництва об`єктів рекреаційного призначення. Рішенням № 2920    ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку, кадастровий номер 5110300000:02:003:0395, для індивідуального дачного будівництва.
Суд першої інстанціїзазначив, що після поділу вказаної вище земельної ділянки Затоківська селищна рада повинна була розпорядитись новоствореними земельними ділянками відповідно до цього ж цільового призначення, та могла передати земельну ділянку у власність для індивідуального дачного будівництва.
Згідно з листом Затоківської селищної ради від 17 січня 2018 року № 27/01-27 рада детальний план території щодо земельної ділянки, кадастровий номер 5110300000:02:003:0395, не розробляла та не затверджувала, що вказує про відведення спірної земельної ділянки у власність з порушенням частини третьої статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до якої у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.
Земельна ділянка, кадастровий номер 5110300000:02:003:0395, не є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення та не належить до агропромислового комплексу, тому Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру у такому випадку не наділена (далі - Держгеокадастр) повноваженнями розпорядника з усіма повноваженнями власника на захист права власності, а надані законом функції державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства не наділяють Держгекадастр правом звернення до суду з позовними вимогами, заявленими у цій справі.
Прокурор самостійно виступає позивачемз підстав відсутності суб`єкта контролю за законністю прийняття органом місцевого самоврядування відповідних рішень.
Затоківська селищна рада не може мати процесуальний статус позивача у цій справі, оскільки не є суб`єктом контролю за законністю прийняття їїрішень.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Костирем А. О., задоволено. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 лютого 2021року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в позові. 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється з дотриманням відповідної процедури та за проєктами землеустрою.Закон не визначає такої процедури для зміни виду використання земельної ділянки без зміни її категорії. Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не  є зміною її цільового призначення, а, отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства застосовуються під час зміни цільового призначення (розробки проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо).
Оскільки рішенням № 2920 ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку, кадастровий номер 5110300000:02:003:0395, для індивідуального дачного будівництва на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, немає підстав вважати, що порушено норми земельного законодавства.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга заступника керівника Одеської обласної прокуратури на постанову Одеського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року, просив її скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не застосував правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, провадження № 14-256цс18, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19, від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц, провадження № 14-28цс20, від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19, провадження № 12-37гс21, постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 495/10983/17, провадження № 61-19358св20, від 08 грудня 2021 року у справі № 495/1494/18, провадження № 61-5155св21.
Цільове призначення земельної ділянки, яка перебувала у користуванні                            ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , було визначене - для будівництва об`єктів рекреаційного призначення.Рішенням № 2920     ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва. Після поділу земельної ділянки Затоківська селищна рада не мала права передавати земельну ділянку у власність для індивідуального дачного будівництва.
Передана у власність ОСОБА_1 земельна ділянка, кадастровий номер 5110300000:02:003:0395, є новою земельною ділянкою, сформованою шляхом поділу, що потребувало виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 
Відповідно до Генерального платну смт Затока земельна ділянка, кадастровий номер 5110300000:02:003:0395, відноситься до земель рекреаційного призначення об`єктів стаціонарної рекреації. 
Суд апеляційної інстанції не вирішив питання про витребування, дослідження й оцінку Генерального плану смт Затока. 
Прокурор не є власником спірної земельної ділянки, тому звернувся як самостійний позивач та обрав належний спосіб захисту. 
Аргументи інших учасників справи
Відзиви на касаційну скаргу не надійшли. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2023 року поновлено заступнику керівника Одеської обласної прокуратури строк на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи. 
У березні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. 
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення задоволення з таких підстав. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
18 вересня 2007 року між Затоківською селищною радою як орендодавцем та ФОП  ОСОБА_3 та ОСОБА_5 як орендарями укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,8 га для експлуатації та обслуговування бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у АДРЕСА_3, кадастрові номери земельної ділянки 5110300000:02:003:0189; 5110300000:02:003:0190, терміном на 25 років.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 29 квітня 2014 року у справі                № 916/803/14 позов заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради задоволено. Розірвано договір оренди від 18 вересня 2007 рок, укладений у між Затоківською селищною радою з однієї сторони та ФОП ОСОБА_3 та  ОСОБА_5 в іншої сторони, зареєстрований у Білгород-Дністровському міському відділі Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК» у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі від 19 вересня 2007 року № 04.07.506.00090. Зобов`язано ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_5 повернути до комунальної власності смт Затока земельну ділянку площею 4,8 га, вартістю 11 974 080,00 грн, що розташована за адресою: Лиманський район, смт Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область,кадастрові номери земельної ділянки 5110300000:02:003:0189; 5110300000:02:003:0190. 
15 квітня 2015 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок проведено державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 5110300000:02:003:0395 (цільове призначення: «для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» змінено на: «для індивідуального дачного будівництва», категорія земель - землі рекреаційного призначення), із земель, наданих раніше у користування ФОП ОСОБА_3 та  ОСОБА_4 
05 червня 2015 року Затоківською селищною радою на LХІV-а сесії VІ скликання винесено рішення № 2920.
На підставі вказаного рішення державний реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області за результатами розгляду документів, поданих ОСОБА_1 для оформлення права власності, видав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 38646176 щодо земельної ділянки, кадастровий номер 5110300000:02:003:0395, яке зареєстроване відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 червня 2015 року № 21859900.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 28 грудня 2017 року власником земельної ділянки, кадастровий номер 5110300000:02:003:0395, є 
ОСОБА_2 Селищна рада не розробляла та не затверджувала детальний план території щодо спірної земельної ділянки. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частинами першою, другою статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.
Стаття 1 Закону України «Про землеустрій»містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.
Цільове призначення земельних ділянок, які надані громадянам, юридичним особам у власність чи постійне користування, зазначається в державних актах на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою.
Відповідно до статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;  землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.
Згідно з частинами першою, другою статті 20 ЗК України (далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Відповідно до абзаців першого, другого частини п`ятої статті 20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. 
Отже, за цільовим призначенням землі України поділяються на категорії. Однією з таких категорій є землі рекреаційного призначення. У межах кожної категорії земель виділяються види використання земельної ділянки, які визначаються її власником або користувачем самостійно, крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони. 
Згідно із статтею 50 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.
Відповідно до статті 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.
Згідно зі статтею 52 ЗК України землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Землі загального користування дачного кооперативу безоплатно передаються йому у власність за клопотанням вищого органу управління кооперативу до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування на підставі документації із землеустрою, за якою здійснювалося формування земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). До земель загального користування дачного кооперативу належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами загального користування. 
На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. 
Відповідно до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель земельні ділянки (частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правами) рекреаційного призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню.
Згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548 (чинній на час винекнення спірних правовідносин) (далі - Класифікація), землі рекреаційного призначення (секція Е 07) (земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації): 07.01 - для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення; 07.02- для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту; 07.03 - для індивідуального дачного будівництва; 07.04 - для колективного дачного будівництва; 07.05 - для цілей підрозділів 07.01 - 07.04 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01 червня 2021 року у справі № 925/929/19 відступила від висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України від 05 березня 2013 року у справі № 21-417а12, від 08 квітня 2015 року у справі № 6-32цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 712/10864/16-а та постановах Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 701/902/17-ц, від 03 червня 2019 року у справі № 708/933/17, від 24 лютого 2020 року у справі № 701/473/17, про те, що зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися в порядку, встановленому для зміни цільового призначення такої землі.
Отже, земельне законодавство чітко встановлює, що зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проєктами землеустрою та з дотриманням відповідної процедури. Проте, такої процедури для зміни виду використання земельної ділянки без зміни її категорії цільового призначення законодавство не визначає.
Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо).
Ураховуючи, що зміна використання земельної ділянки з виду «Для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» (розділ секція Е 07, підрозділ 07.01) на вид використання «Для індивідуального дачного будівництва» (озділ секція Е 07, підрозділ 07.03) не призводить до зміни цільового призначення земельної ділянки та відбувається у межах однієї категорії земель (землі рекреаційного призначення), таку зміну виду цільового використання без дотримання процедури, передбаченої для зміни цільового призначення, не можна вважати незаконною.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду у подібних справах за позовами першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради та фізичних осіб про визнання незаконними рішень селищної ради та визнання недійсними свідоцтв про право власності від 24 листопада 2021 року у справі № 495/1439/18, від 04 травня 2022 року у справі № 495/6094/17, від 22 лютого 2023 року у справі № 495/1427/18, від 01 березня 2023 року у справі № 495/6098/17 та справі № 495/9134/16-ц, від 05 квітня 2023 року у справі № 495/1422/18 та справі № 495/10984/17, від 19 квітня 2023 року у справі № 495/1387/19, від 24 квітня 2023 року у справі № 495/1492/1, від 28 червня 2023 року у справі № 495/1440/18. 
Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений статтею 118 ЗК України.
Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб .
Згідно з частиною першою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок (абзац третій частини другої статті 79-1 ЗК України).
Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (частина шоста статті 79-1 ЗК України).
Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про землеустрій» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.
Встановивши, що для переданої у приватну власність  ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер 5110300000:02:003:0395,встановлено вид цільового використання - для індивідуального дачного будівництва, що відповідно до Класифікації належить до категорії земель рекреаційного призначення, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи з того, що це не є зміною цільового призначення земельної ділянки, а вид використання змінився в межах однієї категорії земель (землі рекреаційного призначення), що не призвело до зміни цільового призначення земельної ділянки та не вимагало розроблення і затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Затоківська селищна рада як власник земельної ділянки, кадастрові номери 5110300000:02:003:0189; 5110300000:02:003:0190, мала право визначати вид її використання - для індивідуального дачного будівництва в межах категорії земель рекреаційного призначення. На підставі технічної документації щодо поділу цієї земельної ділянки були сформовані земельні ділянки з присвоєнням їм кадастрових номерів, зокрема і спірна земельна ділянка, кадастровий номер 5110300000:02:003:0395, яка в подальшому передана  ОСОБА_1 у власність.
Аналогічні правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 495/1439/18, яка застосована судом апеляційної існтанції у справі, що переглядається, та у постановах Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 495/6094/17, від 22 лютого 2023 року у справі № 495/1427/18, від 01 березня 2023 року у справі № 495/6098/17 та справі № 495/9134/16-ц, від 05 квітня 2023 року у справі № 495/1422/18 та справі № 495/10984/17, від 19 квітня 2023 року у справі № 495/1387/19, від 24 квітня 2023 року у справі № 495/1492/18, від 28 червня 2023 року у справах № 495/1491/18,  495/1440/18.
З огляду на вказане доводи прокурора щодо передання спірної земельної ділянки без розроблення проєкту землеустрою про її відведення є необґрунтованими.
Розглянувши спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив докази у справі і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц, провадження № 14-28цс20, від 10 листопада 2021 року у справі № 495/10983/17, від 08 грудня 2021 року у справі № 495/1494/18, Верховний Суд не бере до уваги з огляду на таке.
Верховний Суд в постанові від 10 листопада 2021 року у справі № 495/10983/17 у подібних правовідносинах, скасувавши постанову суду апеляційної інстанції та направивши справу на новий апеляційний розгляд, виходив з того, що суд апеляційної інстанції ухвалив своє рішення, ґрунтуючись на припущеннях, без вирішення питання про витребування, дослідження та оцінки доказів, якими в цій справі є Генеральний план смт Затока (Лиманський курортний район) та технічна документація із землеустрою щодо об`єднання і поділу зазначених земельних ділянок. Апеляційний суд не дослідив Генерального плану смт Затока та технічної документації із землеустрою щодо об`єднання і поділу земельних ділянок, водночас ці докази у справі є вирішальними для ухвалення законного та обґрунтованого у цій справі рішення.
Верховний Суд в постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 495/1494/18 у подібних правовідносинах, скасувавши постанову суду апеляційної інстанції та направивши справу на новий апеляційний розгляд, виходив з того, що обставини справи встановлено неповно, без вирішення питання про дослідження та оцінку доказів, зокрема Генерального плану смт Затока, яким визначено віднесення спірної земельної ділянки до земель рекреаційного призначення об`єктів стаціонарної рекреації, дачного будівництва, а також численних рішень Затоківської селищної ради, прийнятих щодо спірної земельної ділянки, зокрема від 03 грудня 2014 року № 2606, яким затверджено технічну документацію щодо поділу земельної ділянки площею 1,2000 га, кадастровий номер 5110300000:02:001:0268, для індивідуального дачного будівництва.
У наведених справах Верховний Суд не ухвалював рішень по суті спору, допущені процесуальні порушення стали підставами для скасування судових рішень та направлення справ на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Подібний висновок про відхилення доводів прокурора про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 495/10983/17, від 08 грудня 2021 року у справі № 495/1494/18, зроблено в постановах Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 495/1395/19, від 15 лютого 2023 року у справі № 495/1485/18-ц, від 28 червня 2023 року у справі № 495/1440/18.
Верховний Суд зазначає, що сторони та учасники справи під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій не посилалися на необхідність витребування та не заявляли клопотань про витребування у Затоківської селищної ради належним чином засвідченої копії рішення Затоківської селищної ради від 25 лютого 2005 року № 1461-IV про затвердження генерального плану смт Затока (з додатками).
Крім того, згідно з матеріалами справи позивач подав викопіювання з Генерального плану смт Затока щодо спірної земельної ділянки разом з позовною заявою, яке долучено до матеріалів справи в суді першої інстанції.
Верховний Суд зауважує, що у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 495/1422/18, провадження № 61-310св23, з тими ж учасниками щодо іншої земельної ділянки, утвореної внаслідок поділу земельної ділянки, кадастрові номери 5110300000:02:003:0189; 5110300000:02:003:0190,наданої раніше у користування ФОП ОСОБА_3 та  ОСОБА_4 , зазначено, що у справах № 495/9134/16-ц, № 495/10984/17, № 495/1485/18-ц суди встановили, що Генеральним планом смт Затока (зі змінами від 16 березня 2015 року) земельна ділянка, кадастрові номери 5110300000:02:003:0189; 5110300000:02:003:0190, була віднесена до земель рекреаційного призначення об`єктів стаціонарної рекреації, дачного будівництва.
З огляду на вказане доводи касаційної скарги щодо невитребування, недослідження та неоцінки Генерального плану смт Затока є безпідставними. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19, на яку посилається прокурор у касаційній скарзі, сформульовано висновки, про те, що прокурор виступає як самостійний позивач у разі оскаржень рішень органів місцевого самоврядування, а земельна ділянка не вибувала з володіння територіальної громади. 
Наявність у прокурора повноважень звертатися із самостійним позовом на захист державних інтересів у цій справі, як і дотримання ним строків звернення до суду, не було підставою для ухвалення оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, і не є підставою касаційного оскарження. 
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі                № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19 і від 20 липня 2022 року у справі                      № 910/5201/19, провадження № 12-37гс21, що є підставою касаційного оскарження, викладено висновки щодо ефективного способу захисту порушеного права.
Оцінка ефективності способу захисту порушеного права здійснюється лише тоді, коли суд встановив, що право позивача порушене, а оскільки не встановлено порушень прав позивача, посилання на висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 11 вересня 2019 року у справі  № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19 і від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19, провадження № 12-37гс21, є безпідставним.
Отже, прокурор не навів обґрунтованих доводів на підтвердження того, що рішення № 2920 було прийнято з порушенням вимог земельного чи містобудівного законодавства, а  доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків апеляційного суду та за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлення обставин, що відповідно достатті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
У прохальній частині касаційної скарги прокурор заявив клопотанння про повідомлення Одеської обласної прокуратури про дату та час розгляду касаційної скарги у Верховному Суді. 
Оскільки попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (частина перша статті 401 ЦПК України), то немає підстав для задоволення вказаного клопотання прокурора.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргузаступника керівника Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення. 
ПостановуОдеського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 рокузалишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточноюі оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                           А. С. Олійник
І. Ю. Гулейков
О. В. Ступак