КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
14 грудня 2023 року                                                                                   м. Київ
 
Унікальний номер справи № 759/11815/23
Апеляційне провадження № 22-ц/824/16447/2023
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,
     суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,
     за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2023 року, постановлену під головуванням судді Журибеда О.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -
 
в с т а н о в и в :
 
У червні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за договором безвідсоткової позики від 14 грудня 2021 року у розмірі 550 000,00 доларів США та судові витрати (а.с. 1-6).
У вересні 2023 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив:
- забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:91:553:0007, площею 0.0574 га, що розташована в місті Києві, належить на підставі: рішення суду, копія завірена судом, серія та номер: 758/4148/19, виданий 30 липня 2020 року, видавник Подільський районний суд м. Києва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2191205980000, номер запису про право власності 38616901 та заборони державним реєстратором прав на нерухоме майно, іншим органам державної реєстрації прав, нотаріусам та іншим спеціальним суб`єктам, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані із її відчуженням на користь третіх осіб; 
- накласти арешт на садовий будинок, загальною площею (кв.м.): 159.1, житлова площа (кв.м.): 41.3, опис: садовий будинок - літ. А - 159.1 кв.м., гостьовий будинок - літ. Б- 73.2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на підставі: рішення суду, серія та номер: 758/4148/19, виданий 30 липня 2020 року, видавник Подільський районний суд м. Києва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 850457480000, номер запису про право власності: 38621618, та заборонити державним реєстратором прав на нерухоме майно, іншим органам державної реєстрації прав, нотаріусам та іншим спеціальним суб`єктам, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані із її відчуженням на користь третіх осіб; 
- накласти арешт на частки земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:91:553:0006, площею 0.0602 га, що розташована в м. Києві, належить на підставі: рішення суду, копія завірена судом, серія та номер: 758/4148/19, виданий 30 липня 2020 року, видавник Подільський районний суд м. Києва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 176149480000, номер запису про право власності 38619078 та заборонити державним реєстратором прав на нерухоме майно, іншим органам державної реєстрації прав, нотаріусам та іншим спеціальним суб`єктам, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані із її відчуженням на користь третіх осіб.
В обґрунтування заяви зазначав, що у даній справі є необхідність для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду. Вказував, що між сторонами по справі укладено договір позики від 14 грудня 2021 року, за яким позивач надав відповідачу безпроцентну позику на суму 883 998, 00 доларів США. Проте, в порушення умов договору позики та вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, станом на день пред`явлення позову у даній справі відповідач суму позики не повернув та не сплатив відсотки за користування позикою. Згідно розрахунку сума простроченої заборгованості по договору позики складає 550 000, 00 доларів США. Відповідач на зв`язок не виходить, умови договору щодо сплати заборгованості ним повністю ігноруються, що дає підстави вважати, що виконувати свої зобов`язання з повернення грошових коштів він не має наміру. Крім того, відповідач є громадянином Ізраїлю, ним було прийнято рішення виїхати х України та відчужити усе наявне в нього майно, за рахунок якого може бути забезпечено позов (а.с. 11-16).
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено.
Вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:91:553:0007, площею 0.0574, розташована в місті Києві, належить на підставі: рішення суду, копія завірена судом, серія та номер: 758/4148/19, виданий 30 липня 2020 року, видавник Подільський районний суд м. Києва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2191205980000, номер запису про право власності 38616901 та забороною державним реєстратором прав на нерухоме майно, інших органів державної реєстрації прав, нотаріусам та іншим спеціальним суб`єктам, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані із її відчуженням на користь третіх осіб.
Вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на садовий будинок, загальною площею (кв.м.):159.1, житлова площа (кв.м.): 41.3, опис: садовий будинок - літ. А - 159.1 кв.м., гостьовий будинок - літ. Б- 73.2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Належить на підставі: рішення суду, серія та номер: 758/4148/19, виданий 30.07.2020 року, видавник Подільський районний суд м. Києва. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 850457480000, номер запису про право власності: 38621618 та забороною державним реєстратором прав на нерухоме майно, інших органів державної реєстрації прав, нотаріусам та іншим спеціальним суб`єктам, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані із її відчуженням на користь третіх осіб.
Вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на частки земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:91:553:0006, площею 0.0602, розташована в м. Києві, належить на підставі: рішення суду, копія завірена судом, серія та номер: 758/4148/19, виданий 30.07.2020 року, видавник Подільський районний суд м. Києва. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 176149480000. Номер запису про право власності 38619078 та забороною державним реєстратором прав на нерухоме майно, інших органів державної реєстрації прав, нотаріусам та іншим спеціальним суб`єктам, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані із її відчуженням на користь третіх осіб (а.с. 26-29).
Не погодившись з ухвалою районного суду, 13 жовтня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Козоріз С.В. направив до суду  апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу про забезпечення позову (а.с. 32-46).
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що ухвала суду є незаконною, оскільки судом безпідставно забезпечено позов. Вказував, що наведені позивачем у заяві про забезпечення позову обставини щодо невиконання відповідачем умов договору позики, що відповідач має намір виїхати з України та відчужити усе наявне у нього майно - є припущеннями і не підтверджуються жодними доказами. Відповідач ОСОБА_1 є громадянином Ізраїлю, але народився та постійно проживає в Україні з 2006 року, має соціальні зв`язки, власний бізнес та не має наміру виїжджати з України. Вважає, що жодних причин, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, та жодних сумнівів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у позивача не було. 
24 листопада 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Герасимчук В.А. подав до суду відзив на апеляційну скаргу та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2023 року залишити без змін (а.с. 65-67).
 
У судовому засіданні представник  ОСОБА_2 - адвокат Герасимчук В.А.  заперечував проти скарги і просив її відхилити.
Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси. Факт належного повідомлення  ОСОБА_2 підтвердив в суді його представник - адвокат Герасимчук В.А., що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання.   Повідомлення ОСОБА_1 повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) до суду від вказаної особи не надходили. Поряд з цим, ОСОБА_1 був завчасно сповіщений телефонограмою із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення про що у справі є докази. Крім того, ОСОБА_1 був сповіщений повідомленням 14 листопада 2023 року  його представника - адвоката Козоріз С.В. про розгляд справи апеляційним судом 14 грудня 2023 року про що свідчить відмітка працівників пошти про особисте вручення адресату поштового відправлення (а.с. 57-62, 70-72).  
Заяви (клопотання) про відкладення (оголошення перерви) апеляційного розгляду до суду апеляційної інстанції на час розгляду справи до суду не надходили. 
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. При цьому, участь сторін та їх представників в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою (частина 2 ст. 372 ЦПК України). 
Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). 
Зважаючи на вищезазначене та положення ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.
 
            Розглянувши копії наданих матеріалів справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Судом встановлено, що предметом заявлених позовних вимог у цій справі є стягнення з відповідача заборгованості за договором безвідсоткової позики від 14 грудня 2021 року у розмірі 550 000,00 доларів США.
На обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначав, що між сторонами виник спір щодо неповернення вказаної суми позики та є обґрунтовані підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 вересня 2023 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належать: земельна ділянка, кадастровий номер 8000000000:91:553:0007, площею 0.0574 га; садовий будинок, загальною площею 159.1 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;  частка земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:91:553:0006, площею 0.0602 га (для ведення садівництва) (а.с. 18-20).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року № ETS № 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі. 
Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як на практиці, так і за законом (порівняйте: «Кудла проти Польщі» [GC], № 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, «Міфсуд проти Франції» [GC], № 57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», заява N 11901/02 Страсбург).
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. 
При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі                                      № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії, суд першої інстанції виходив з того, що вид забезпечення є співмірним з заявленими позовними вимогами та наявні підстави вважати, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.
Так, невжиття заходів забезпечення позову може призвести призведе до відчуження майна новим власником, що ускладнить виконання рішення суду та унеможливить ефективний захист прав позивача шляхом стягнення боргу за договором позики.
З такими висновками колегія суддів погодилась та вважає їх правильними, з огляду на предмет позову у даній справі, яким є стягнення боргу за договором позики. Такі заходи забезпечення позову, як арешт нерухомого майна та заборона вчинення реєстраційних дій, є співмірними із заявленими позивачем вимогами позовної заяви.
При цьому, негативним наслідком незабезпечення позову про стягнення заборгованості за договором позики є можливість реалізації належного відповідачу нерухомого майна.
Таким чином, суд першої інстанції, урахувавши вимоги щодо співмірності обраного заявником заходу забезпечення позову заявленим позовним вимогам, обґрунтовано виходив із того, що між сторонами виник спір щодо несвоєчасного виконання договірних зобов`язань на суму 550 000,00 доларів США, а тому існує реальна загроза невиконання чи ускладнення у майбутньому виконання можливого рішення суду про задоволення позову. При обранні заходів забезпечення позову, суд першої інстанції урахував необхідність збереження балансу прав і законних інтересів учасників правовідносин, та наклав арешт на майно та заборонив вчиняти реєстраційні дії щодо майна відповідача.
Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно вирішено питання про забезпечення позову у цій справі виходячи з того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому ухвала є законною та не підлягає скасуванню. При цьому, таке судове рішення не позбавляє осіб, які беруть участь у цій справи, надати до районного суду відповідні докази вартості арештованого майна та заявити про достатність накладення арешту на його частину для забезпечення можливого виконання рішення суду у цій справі.  
Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційним судом спір по суті не розглядався та не вирішувалося питання щодо суті позовних вимог, а оскаржувана ухвала була прийнята з процесуальних питань та не є остаточним рішенням суду, ухваленим після закінчення судового розгляду, то немає підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом ухвали про забезпечення позову в суді апеляційної інстанції.
 
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2023 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення: 14 грудня 2023 року.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець

                                                                                                           О.В. Борисова

 В.М. Ратнікова