Справа № 354/593/15-ц 
Провадження № 22-ц/4808/776/23 
Головуючий у 1 інстанції Остап`юк М.В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.,
               суддів:                        Бойчука І.В., Томин О.О.,
               з участю секретаря                Петріва Д.Б., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргупредставника Поляницької сільської ради на рішення Яремчанського міського суду від 28 жовтня 2022 року, у складі судді Остап`юк М.В., у справі за позовом Першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України до Поляницької сільської ради, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ДП «Ворохтянське лісове господарство» про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки,
в с т а н о в и в:
31 серпня 2015 року перший заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України із позовною заявою до Поляницької сільської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0, 1891 га без кадастрового номера, розташовану у селі Поляниця Івано-Франківської області та витребування вказаної земельної ділянки у власність держави.
Позов обґрунтовано тим, що рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради № 26 від 12.06.2003, на підставі якого видано відповідачці ОСОБА_1 оспорюваний Державний акт серії ІФ № 047318 на право власності на спірну земельну ділянку, є фіктивним, не приймалося взагалі. 
Факт незаконності передачі земель лісового фонду, у тому числі відповідачці ОСОБА_1 встановлений за результатами розгляду кримінальної справи № 1-6/2011, порушеної відносно посадових осіб Поляницької сільської ради за ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 28 ст. 364, ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України. 
Передана Відповідачці спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ДП «Ворохтянське лісове господарство» на підставі державного акту на право постійного користування землею ІІ-ІФ № 002701 від 10.11.2001 та знаходиться у кварталі 7 виділ 42, 43 Поляницького лісництва Ворохтянського державного лісового господарства.
Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 (справа № 1-6/11, провадження 1/341/6/15) встановлено, що Поляницький сільський голова Соловчук Ю.В. та інженер-землевпорядник ОСОБА_2 , зловживаючи владою та службовим становищем, з корисливих мотивів, в особистих інтересах та в інтересах осіб, які бажали безоплатно отримати для індивідуального житлового будівництва земельні ділянки у с. Поляниця Яремчанської міської ради, всупереч вимог законодавства, за погодженням з начальником Яремчанського міського управління земельних ресурсів, склали та видали завідомо неправдиві офіційні документи – рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради № 4 від 14.02.2002, № 32 від 12.09.2002, № 36 від 10.10.2002, № 40 від 15.11.2002, № 6 від 13.02.2003, № 27 від 10.07.2003 «Про вилучення земельних ділянок» у Поляницького лісництва Ворохтянського Держлісгоспу загальною площею 40,69 га, віднесення їх в землі запасу сільської ради, про зміну їх цільового призначення і переведення з лісового фонду в землі житлової та громадської забудови». 
У подальшому були підроблені рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради за 2002-2003 роки з додатками в частині передачі у приватну власність незаконно вилучених у ДП «Ворохтянське лісове господарство» земельних ділянок лісового фонду 105 фізичним особам, в тому числі відповідачці ОСОБА_1 , які перебували у користуванні Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ, рішення про вилучення яких Поляницькою сільською радою та виконавчим комітетом Поляницької сільської ради не приймались. 
Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 (справа № 1-6/11, провадження 1/341/6/15) посадових осіб Поляницької сільської ради звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження закрито. А цивільний позов Державного підприємства «Ворохтянське лісове господарство» про стягнення завданих збитків державі - залишено без розгляду із роз`ясненням про право на його пред`явлення в порядку цивільного судочинства. 
Пред`явлення позову обумовлене необхідністю захисту інтересів держави та невжиттям суб`єктом владних повноважень необхідних заходів. Тому, прокурор, керуючись вимогами ЦПК України та Закону України «Про прокуратуру», звернувся до суду із вказаним позовом з метою захисту інтересів держави. 
З огляду на те, що ОСОБА_1 отримала право власності на земельну ділянку на підставі фіктивного рішення, внаслідок чого цю землю було вилучено у законного землекористувача ДП «Ворохтянське лісове господарство», земельна ділянка підлягає витребуванню у власність держави. 
Прокурор також вважав, що оскільки рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради № 26 від 12.06.2003 не приймалося у встановленому порядку, тобто є фіктивним, воно не підлягає визнанню недійсним в суді. 
Просив визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ № 047318 від 17.06.2003, виданий відповідачці ОСОБА_1 на підставі вказаного рішення, та витребувати у відповідачки ОСОБА_1 спірну земельну ділянку, площею 0,1891 га у власність держави.
Ухвалою Суду від 06.07.2022 позовні вимоги Першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство» залишено без розгляду, а у частині позовних вимог Першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України продовжено розгляд.
Рішенням Яремчанського міського суду від 28 жовтня 2022 року позов Першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України до Поляницької сільської ради, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ДП «Ворохтянське лісове господарство» про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки задоволено частково.
Витребувано у ОСОБА_1 належну їй на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №047318 від 17.06.2003, земельну ділянку, площею 0,1891 га, кадастровий номер не присвоєний, розташовану в с. Поляниця, з чужого незаконного володіння у власність держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України.
У задоволенні позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ №047318 від 17.06.2003, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №0000616 - відмовлено у зв`язку з обранням неналежного способу захисту.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник Поляницької сільської ради Москаль Р.Ю. подав апеляційну скаргу. 
Вказує, що суд не звернув увагу на те, що у даному спорі прокурор представляє інтереси держави в особі Державного агентства лісових ресурсів, до компетенції якого не входить здійснення повноважень в сфері земельних відносин. Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад справи повинен визначатись згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду. 
Так, Державне агентство лісових ресурсів є суб`єктом владних повноважень, інтереси якого може представляти прокурор, проте воно не наділене повноваженнями щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, відповідно не є органом, який може бути належним позивачем у спірних правовідносинах. Вважає, що відсутність у Державного агентства лісових ресурсів України права на розпорядження спірною земельною ділянкою, прокурором не спростовано. Відтак, суд мав відмовити в задоволенні позову з підстав пред`явлення позову неналежним позивачем.
Апелянт зазначає, що Поляницька сільська рада, як власник земель в межах населеного пункту була вправі ними розпоряджатись. 
Відповідно до рішення Поляницької сільської ради від 11 січня 2001 року №3 Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству у постійне користування передано землі для ведення лісового господарства. Проте, рішенням Івано-Франківської обласної ради №57-3/2002 від 27 серпня 2002 року збільшено площу населеного пункту с. Поляниця Яремчанської міської ради до 1730 га, в тому числі 1077,82 га земель, які перебувають в постійному користуванні Ворохтянського державного лісогосподарського підприємства. 
Вважає, що Поляницька сільська рада була вправі вилучати комунальні землі, які перебували в постійному користуванні лісгоспу, та розпоряджатись ними у встановленому порядку. 
Прокурором не надано належних доказів, що саме спірна земельна ділянка, виділена ОСОБА_1 , знаходиться на землях, що перебувають у постійному користуванні держлісгоспу.
Апелянт звертає увагу, що після кожного збільшення села Поляниця у постійного користувача ДП «Ворохтянське лісове господарство» у встановленому порядку відбувалось ряд вилучень земель, які в подальшому надавались безоплатно у власність громадянам та продавались на земельних аукціонах. Сам по собі Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002721 від 10.11.2001 не є підтвердженням належності всієї земельної ділянки лісгоспу, оскільки межі земельної ділянки не встановлювались та не вносились до Державного земельного кадастру.
Зазначає, що доказів накладення між собою земельних ділянок відповідача та ДП «Ворохятнське лісове господарство» або іншого порушення прав позивача з вини сільської ради не надано. Прокурором з 2015 року не доведено факт знаходження спірної земельної ділянки на землях ДП «Ворохтянське лісове господарство». 
На думку апелянта постанова Галицького районного суду від 04 березня 2015 року в кримінальній справі №1-6/2011 не може мати преюдиційного значення щодо обставин, які підлягають доказуванню в даній справі. Так вказаним судовим рішення не встановлено жодних обставин незаконного отримання земельної ділянки відповідачкою, оскільки це не було предметом доказування у кримінальній справі. Прокурором не доведено, що належна ОСОБА_1 земельна ділянка є однією з тих, про яку вказується у цій постанові. 
Інформація викладена в листі ДП «Карпатигеодезкартографія», який поданий з порушенням процесуальних строків, не дозволяє встановити факт знаходження спірної земельної ділянки на землях лісгоспу.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції з власної ініціативи без клопотання прокурора витребувано матеріали кримінальної справи №1-6/2011 з Галицького районного суду, протоколи засідань виконкому Поляницької сільської ради за 2022 рік, протоколи сесій Поляницької сільської ради за 2001-2002 роки, матеріали засідань виконкому з 11.07.2002 по 12.12.2002. Такі докази є недопустимими, оскільки долучені після подання прокуратурою позовної заяви та без обґрунтування подання їх до матеріалів цивільної справи.
Державне агентство лісових ресурсів України не було учасником кримінальної справи №1-6/2011, також ні позивач, ні його представник – Івано-Франківська обласна прокуратура не заявляли клопотання про зміну предмету позову і повернення земельної ділянки у власність Держлісагентства.
Вказує, що в оскаржуваному рішенні з порушенням принципу диспозитивності вирішено повернути земельну ділянку Державному агентству лісових ресурсів України, що не було предметом заявлених позовних вимог прокуратури. Так, прокурор у поданій заяві про зміну предмету позову просив витребувати спірну земельну ділянку з чужого незаконного володіння у власність держави в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство». Враховуючи, що судом позов, поданий прокурором в інтересах ДП «Ворохтянське лісове господарство», було залишено без розгляду, суд не міг вирішувати вказані вимоги прокурора в інтересах держави в особі Держлісагенства.
За наведених обставин представник Поляницької сільської ради просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не містять підстав для його скасування.
Вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо відсутності у прокурора правових підстав для звернення до суду із вказаним позовом в інтересах Державного агентства лісових ресурсів. Оскільки спірна земельна ділянка перебуває на праві постійного користування ДП «Ворохтянське лісове господарство», яке перебуває у сфері управління Державного агентства лісових ресурсів України, прокурором при зверненні до суду визначено двох позивачів. Питання правомірності звернення прокурора до суду в інтересах Держлісагентства у 15 аналогічних справах протягом 2022-2023 років було предметом розгляду Верховного Суду.
Також, прокурор зазначає, що не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо правомірності розпорядження виконкомом Поляницької сільської ради спірною земельною ділянкою. Так, Ворохтянському державному лісогосподарському господарству у 2001 році передано у постійне користування земельну ділянку державної форми власності. Поняття комунальної власності з`явилось у чинному Земельному Кодексі у 2002 році. Підстав для передачі земель державної власності, які перебували у користуванні лісгоспу, у комунальну власність Поляницької сільської ради не було. 
Крім того, земельні ділянки Поляницької сільської ради в натурі не встановлено, право власності на збільшену площу не зареєстровано. У рішенні Івано-Франківської обласної ради №57-3/2002 від 27 серпня 2002 року та №493-18/2008 року про збільшення площі населеного пункту Поляниця немає посилань щодо вилучення чи передачі земель, що перебувають у користуванні лісгоспу.
Прокурор посилається на те, що не відповідають дійсності посилання відповідача на не доведення факту перебування спірної земельної ділянки у постійному користуванні Ворохтянського ДЛГ, оскільки це встановлено у постанові Галицького районного суду від 04 березня 2015 року. Щодо ділянки ОСОБА_1 відсутні будь-які рішення про їх попереднє вилучення в лісгоспу, а рішення про надання їй земельної ділянки у власність підроблене.
Доводи апелянта про те, що суд вийшов за межі заявлених позовних вимог прокурор вважає надуманими, оскільки ним в усній формі уточнено позовні вимоги в частині витребування спірної земельної ділянки на користь держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористались.
Представник Івано-Франківської обласної прокуратури Верешко М.І. заперечив доводи апеляційної скарги.
У судове засідання апеляційного суду представник апелянта Поляницької сільської ради, представник ДП «Ворохтянське лісове господарство», ОСОБА_1 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим, колегія суддів відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Івано-Франківської обласної прокуратури, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.
Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині задоволення позовних вимог про витребування земельної ділянки, суд вважав, що ОСОБА_1 відноситься до переліку громадян, яким земельна ділянка надана у приватну власність із земель лісового фонду, що перебували у користуванні Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ, без прийняття рішення про вилучення її у встановленому законодавством порядку.
З вказаними висновками колегія суддів погоджується з огляду на таке.
Судом встановлено, що у постійному користуванні Ворохтянського державного лісогосподарського підприємства (переіменованого у 2006 році на ДП «Ворохтянське лісове господарство») перебували землі для ведення лісового господарства, площею 4358,5 га, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ № 002701, виданого на підставі рішення Поляницької сільської ради № 3 від 11.01.2001.
17.06.2003 ОСОБА_1 отримала Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ № 047318, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0000616 (т.1, а.с. 8-9). 
Зі змісту Державного акту вбачається, що на підставі рішення № 26 виконавчого комітету Поляницької сільської Ради народних депутатів від 12.06.2003, ОСОБА_1 передано земельну ділянку, площею 0, 1891 га, розташовану у с. Поляниця Яремчанської міської ради; цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. 
Земельній ділянці кадастровий номер не присвоєно.
Згідно з листом Карпатського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру Державного комітету природних ресурсів України від 01.10.2004 №464 (далі - Лист) земельна ділянки, площею 0, 1891 га, яка надана безоплатно у приватну власність відповідачці ОСОБА_1 , розташована у кв. АДРЕСА_1 території земель лісокористування Поляницького лісництва Ворохтянського Держлісгоспу (т.1, а.с. 52-53).
Відповідно до рішень виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 10.10.2002 № 36 та від 13.02.2003 № 6 «Про вилучення, надання, передачу земельних ділянок у приватну власність та зміну цільового призначення землі» Поляницькою сільською радою двічі вилучалося у Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ земельні ділянки, площею по 1,5 га у кварталі 7 виділ 42 (т.2, а.с. 237, 238-240), де власне і розташована спірна земельна ділянка відповідача.
У ході судового розгляду встановлено, що 23.03.2004 слідчим з ОВС прокуратури Івано-Франківської області Балитою Р.І. порушено кримінальну справу за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами Поляницької сільської ради та її виконавчого комітету за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. У постанові йдеться, що службові особи Поляницької сільської ради та її виконавчого комітету, зловживаючи службовим становищем, діючи в інтересах третіх осіб, всупереч Генерального плану забудови с. Поляниця, в порушення вимог законодавства, протягом 2002-2003 років без розгляду на сесіях Поляницької сільської ради та її виконавчого комітету, незаконно вилучили із власності Ворохтянського держлісгоспу 40, 69 га земель лісового фонду, без згоди державних органів лісового господарства, незаконно змінили їх цільове призначення, перевівши із земельних угідь лісового фонду в землі житлової та громадської забудови, та безоплатно надали їх у приватну власність 160 громадянам для будівництва та обслуговування житлових будинків. Внаслідок вищевказаних дій незаконно вилучено 40, 69 га земельних угідь лісового фонду, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам (т.2, а.с.219).
Відповідно до Висновку комісійної судово-земельної експертизи від 11.03.2005, проведеної у рамках вказаної кримінальної справи, який долучено як доказ і до матеріалів цієї справи, рішення виконкому чи сесії сільської ради про вилучення окремих земельних ділянок лісового фонду, які фактично роздані громадянам у приватну власність під будівництво індивідуальних житлових будинків, у кв. АДРЕСА_2 - відсутнє, а рішення № 36 від 10.10.2002 та № 6 від 13.02.2003, якими вилучено землю у кварталі 7 виділ 42 – прийняті без дотримання процедури вилучення, надання та зміни цільового призначення земель лісового фонду (т.1, а.с. 55-58).
В кварталі 7 діл 42, 43 Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ розташована спірна земельна ділянка відповідачки ОСОБА_1 (Т.1, а.с. 52).
З матеріалів оглянутої у ході судового розгляду, кримінальної справи № 1-6/11 (провадження 1/341/6/15) у шістнадцятьох томах, вбачається, що за результатами досудового розслідування уповноваженою особою складено обвинувальний висновок по кримінальній справі № 248436 про обвинувачення сільського голови с. Поляниця ОСОБА_3 за ст.ст. 365 ч. 3, 190 ч. 4, 364 ч. 2, 357 ч. 2, 366 ч. 2 КК України, інженера-землевпорядника ОСОБА_2 за ст.ст. 365 ч. 3, 366 ч. 2 КК України, начальника Яремчанського міського управління земельних ресурсів ОСОБА_4 за ст.ст. 364 ч. 2, 366 ч. 2 КК України, головного бухгалтера ОСОБА_5 за ст.ст. 190 ч. 4, 364 ч. 2, 366 ч.2 КК України, начальника відділення Державного казначейства в м. Яремча Мотрук Марії Степанівни за ст.ст. 190 ч. 4, 364 ч. 2 КК України, який затверджений 18.05.2005 року Прокурором Івано-Франківської області.
Постановою Галицького районного суду від 04.03.2015 року звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, сільського голову с. Поляниця ОСОБА_3 , інженера-землевпорядника ОСОБА_2 , начальника Яремчанського міського управління земельних ресурсів Реміцьку О.М. (т.1, а.с. 12-33).
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що сільський голова Соловчук Ю.В., інженер-землевпорядник ОСОБА_2 в особистих інтересах та в інтересах осіб, які бажали безоплатно отримати для індивідуального житлового будівництва земельні ділянки у с. Поляниця Яремчанської міськради, склали завідомо неправдиві офіційні документи: листи виконавчого комітету Поляницької сільської ради про вилучення з державної власності та передачу сільській раді в землі запасу земельних ділянок державного лісового фонду; рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради «Про вилучення земельних ділянок Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ» загальною площею 40,69 га, віднесення їх в землі запасу сільської ради, про зміну їх цільового призначення і переведення з лісового фонду в землі житлової та громадської забудови; додатки до рішень виконавчого комітету Поляницької сільської ради «Про надання земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків» фізичним особам, прізвища та ініціали яких вказуються у постанові Суду.
Упродовж 2002-2003 років сільський голова ОСОБА_3 , інженер-землевпорядник ОСОБА_2 , начальник Яремчанського міського управління земельних ресурсів ОСОБА_4 , крім цього, незаконно надали у приватну власність під будівництво індивідуальних житлових будинків 5, 452 га земель державного лісового фонду, які перебували у користуванні Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ, рішення про вилучення яких не приймались, у результаті чого незаконно вилучено з державної власності 5,452 га земель державного лісового фонду, чим заподіяно збитків охоронюваним законом державним інтересам та спричинено тяжкі наслідки.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 відноситься до переліку громадян, яким земельна ділянка надана у приватну власність із земель лісового фонду, що перебували у користуванні Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ, без прийняття рішення про вилучення її у встановленому законодавством порядку.
Проаналізувавши долучені до справи докази у їх сукупності, логічному взаємозв`язку та в контексті принципу «достатності доказів», а саме: лист Карпатського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру Державного комітету природних ресурсів України від 01 жовтня 2004 року №464, відповідно до якого земельна ділянки, площею 0, 1891 га, яка надана безоплатно у приватну власність відповідачці ОСОБА_1 , розташована у кв. 7 виділ 42-43 території земель лісокористування Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ; висновок комісійної судово-земельної експертизи від 11.03.2005, проведеної у рамках кримінальної справи № 248436 про те, що рішення виконкому чи сесії сільської ради про вилучення земельної ділянки лісового фонду у кв. 7 діл 43 - відсутнє, а рішення № 36 від 10.10.2002 та № 6 від 13.02.2003, якими вилучено землю у кварталі 7 виділ 42 – незаконні; самі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради № 36 від 10.10.2002 та № 6 від 13.02.2003, у відповідності до яких у Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ вилучено земельні ділянки, зокрема у кварталі 7 виділ 42; постанову Галицького районного суду від 04.03.2015, ухвалену за результатами розгляду вказаної вище кримінальної справи, де зазначається про те, що посадові особи Поляницької сільської ради всупереч вимог законодавства склали та видали завідомо неправдиві офіційні документи, зокрема, рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради № 36 від 10.10.2002 та № 6 від 13.02.2003, на підставі яких вилучено земельні ділянки Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ, суд прийшов до висновку, що вилучення спірної земельної ділянки у постійного користувача було здійснено з порушенням вимог законодавства.
       Таким чином, у постанові Галицького районного суду за результатами розгляду вказаної кримінальної справи йдеться про те, що посадові особи Поляницької сільської ради склали та видали завідомо неправдиві офіційні документи, серед яких і рішення № 72 від 12.09.2002 з додатками, на підставі якого вилучено у Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ земельну ділянку у кварталі 7 виділ 42, яка у подальшому передана безоплатно у приватну власність фізичним особам у тому числі відповідачці ОСОБА_1 - прийнято з порушенням вимог чинного законодавства.
       За змістом статей 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Право власності на землю гарантується, набувається та реалізується громадянами виключно відповідно до закону.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 324 ЦК України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до частини першої статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. 
Статтею 19 ЗК України визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, однією з яких є землі лісогосподарського призначення (станом на час виникнення спору, землі лісового фонду).
Згідно з частинами другою та третьою статті 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.
Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Згідно з частиною третьою статті 1 Земельного кодексу України використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до частини другої статті 18 ЗК України категорії земель України мають особливий правовий режим.
Статтями 55, 56 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що до земель лісового фонду належали землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. 
Землі лісового фонду могли перебувати у державній, комунальній та приватній власності. 
Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісового фонду загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. 
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЗК України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. 
Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
За змістом положень статті 20 ЗК України (у діючій на той час редакції) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. 
Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.
Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 118 ЗК України, у редакції чинній на час виникнення правовідносин, було визначено чіткий порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.
Відповідно до ч. 6-10 вказаної статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.
Відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.
Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом архітектури та подається на розгляд відповідного органу місцевого самоврядування.
Сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.
Статтею 21 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначалися наслідки порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. А саме, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.
Статтями 154, 155 ЗК України передбачалася відповідальність органів місцевого самоврядування за порушення права власності на землю, за видання актів, які порушують права власників земельних ділянок.
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
За змістом положень статті 388 ЦК України якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, власник має право витребувати це майно від набувача.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Право держави витребувати земельну ділянку, належну до земель лісогосподарського призначення, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України.
Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Суд першої інстанції, врахувавши вказані норми законодавства, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 відноситься до переліку громадян, яким земельна ділянка надана у приватну власність із земель лісового фонду, що перебували у користуванні Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ, без прийняття рішення про вилучення її у встановленому законодавством порядку. Вилучення та зміна цільового призначення спірної земельної ділянки у передбаченому законом порядку не здійснювалася, як і її передача органом місцевого самоврядування у приватну власність відповідачці. Доказів дотримання вимог законодавства при вилученні спірної земельної ділянки у постійного користувача і передачі її у приватну власність відповідачами не надано.
Крім того, колегія суддів зауважує, що рішенням органу місцевого самоврядування згідно ч. 5 ст. 7 ЗК України 1990 року із земель, що перебувають у державній власності, передано у постійне користування землю для ведення лісового господарства спеціалізованим підприємством.
Суд першої інстанції, надав обґрунтовану оцінку рішенню виконавчого комітету Поляницької сільської ради від №26 від 10.10.2002 у спорі за віндикаційним позовом, визнавши його таким, що було прийнято з порушенням чинного на той час законодавства. Суд правильно зазначив про невідповідність вимогам законодавства спірного державного акта, оскільки такий виданий на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке прийняте з порушенням Закону. Обґрунтованим є висновок суду, що вимога про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну не є ефективним способом судового захисту, що відповідно є самостійною підставою для відмови в позові.
Посилання апелянта на передчасність висновку суду першої інстанції щодо знаходження спірної земельної ділянки в межах ДП «Ворохтянське лісове господарство» і про відсутність даних, що належна відповідачці земельна ділянка є однією із тих, про які йде мова у постанові від 04 березня 2015 року, є необґрунтованими. Такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема матеріалами кримінальної справи, в межах якої і встановлені усі обставини порушення закону при вилученні земель, які включають і спірну земельну ділянку, а також змістом рішення виконавчого комітету сільської ради з додатками, незаконність якого встановлено судом у цій справі.
Посилання Поляницької сільської ради в апеляційній скарзі, на те що площа земель населеного пункту с. Поляниця, які перебувають в постійному користуванні Ворохтянського державного лісогосподарського підприємства збільшувалася, і що це слідує з рішення Івано-Франківської обласної ради, тому належна відповідачці земельна ділянка знаходиться в межах с. Поляниця і у ради було право на розпорядження нею, не підтверджене будь-якими доказами.
Крім того, таке рішення не вказує на вилучення чи передачу земель, що перебувають у користуванні ДП «Ворохтянське лісове господарство», третім особам (у тому числі Поляницькій сільській раді), а зміна площі населеного пункту с. Поляниця жодним чином не вплинула на право постійного користування землею ДП «Ворохтянське лісове господарство», оскільки відомості про надання згоди належного землекористувача відсутні, як і зміна таким рішенням цільового призначення земельної ділянки.
Таким чином, необґрунтованими є посилання апелянта Поляницької сільської ради про те, що в постійному користуванні лісгоспу перебували землі комунальної власності і сільська рада також вправі була вилучати землі у користувача та розпоряджатися ними у встановленому порядку.
Отже, вилучення спірної земельної ділянки з лісового фонду відбулося з порушенням вимог законодавства, і держава не розпорядилася спірною земельною ділянкою у передбачений законом спосіб.
Державне агентство лісових ресурсів України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, одним із основних завдань якого є здійснення державного управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду в лісах підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління.
ДП «Ворохтянське лісове господарство» засноване на державній власності, належало до сфери управління Державного комітету лісового господарства України, яке у 2010 році реорганізовано у Державне агентство лісових ресурсів України.
Судом встановлено, що земельна ділянка вибула з володіння держави поза її волею, ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку у порядку безоплатної передачі громадянам у власність земельних ділянок на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради від №26 від 12.06.2003, прийнятого з порушенням вимог законодавства.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року в справі № 522/14900/19 вказано, що: «можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19).
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що на підставі ч.3 статті 388 ЦК України є правові підстави витребувати від ОСОБА_1 , спірної земельної ділянки, яка вибула з володіння держави поза її волею та була набута ОСОБА_1 на підставі рішення Поляницької сільської ради, прийнятого всупереч визначеної законодавством процедури.
Доводи апеляційної скарги Поляницької сільської ради про те, що позивач не заявляв клопотання про зміну предмету позову і повернення земельної ділянки у власність Державного агентства лісових ресурсів України, висновків суду не спростовують. Адже судом першої інстанції витребувано спірну земельну ділянку з чужого незаконного володіння у власність держави, а Державне агентство лісових ресурсів України згідно частини 1 статті 170 ЦК України здійснює державне управління територіями в лісах підприємств, що належать до сфери його управління, у тому числі ДП «Ворохтянське лісове господарство».
ДП «Ворохтянське лісове господарство» створено з метою ведення лісового господарства; охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів; охорони, відтворення та раціонального використання державного мисливського фонду на території мисливських угідь, наданих у користування підприємству.
Виконання зазначених функцій лісогосподарським підприємством спрямоване на реалізацію повноважень центрального органу виконавчої влади - Державного агентства лісових ресурсів України, у сфері управління якого перебуває вказане підприємство.
У цьому випадку незаконне вилучення земельної ділянки порушує інтереси держави як безпосередньо - шляхом позбавлення держави права на належну їй власність так і утрудненням чи унеможливленням виконання державою обов`язків, які у свою чергу реалізуються відповідними органами виконавчої влади зокрема Державним агентством лісових ресурсів України та його структурними підрозділами на місцях, в тому числі ДП «Ворохтянське лісове господарство».
Оскільки спірна земельна ділянка перебуває на праві постійного користування ДП «Ворохтянське лісове господарство», яке у свою чергу перебуває у сфері управління Державного агентства лісових ресурсів України, прокурором при зверненні до суду правильно визначено в якості позивача Державне агентство лісових ресурсів України.
Тому необґрунтованими є доводи Поляницької сільської ради, щодо відсутності у прокурора правових підстав для звернення до суду із вказаним позовом та вирішувати його вимоги в інтересах Державного агентства лісових ресурсів.
На підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції, враховуючи вищевказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов правильного висновку про витребування із незаконного володіння  ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, що розташована в с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області, у власність держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Поляницької сільської ради слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Поляницької сільської ради залишити без задоволення, а  рішення Яремчанського міського суду від  28 жовтня 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26 жовтня 2023 року.

Головуюча                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                І.В. Бойчук
                                                               О.О. Томин