ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-3633/11  Номер провадження 22-ц/814/3085/23	Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.
секретар: Андрейко Я.Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу  Акціонерного товариства "Райффайзен Банк"
на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2023 року, ухвалену суддею Яковенко Н.Л.
по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича,-

В С Т А Н О В И В :
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича, яка полягає у невчиненні дій щодо закінчення виконавчого провадження.
Скарга обґрунтована тим, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27.02.2012, яке вступило в законну силу з урахуванням змін, внесених рішенням апеляційного суду Полтавської області від 25.04.2012, в справі № 2-3633/11, позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору № 014/0066/82/77644 від 14 лютого 2007 року у розмірі 235438 грн. 13 коп., що за курсом Національного банку України складає 29490,48 доларів США, а також судовий збір по 588,50 грн. з кожного.
На виконання рішення суду було видано виконавчі листи, які пред`явлені на примусове виконання.
Заявник вказував, що з 18.11.2019 виконавчий лист з примусового виконання зазначеного судового рішення перебуває в провадженні приватного виконавця Скрипника В.С., відкрите виконавче провадження № 60622276.
24.11.2022 заявник звернувся до приватного виконавця із заявою про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повною сплатою боргу, але листом від 20.01.2023 було відмовлено у закінченні виконавчого провадження за безпідставністю.
Вважає, що за виконавчим документом загальна стягнута та перерахована стягувачу сума складає 275955,76 грн., що перевищує суму боргу, тому має місце бездіяльність приватного виконавця.
В своїй скарзі просив визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. щодо закінчення виконавчого провадження № 60622276.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2023 року скаргу  ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича задоволено.
Визнано бездіяльність приватного виконавця виконаного округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича, яка полягає у невирішенні питання про закінчення виконавчого провадження № 60622276.
Зобов`язано приватного виконавця виконаного округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича вирішити питання про закінчення виконавчого провадження № 60622276 з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Полтави в справі № 2-3633/11 (провадження № 2/1609/3781/2012) про стягнення з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен банк аваль» заборгованості по кредитному договору № 014/0066/82/77644 від 14.02.2007 у розмірі 235438 грн. 13 коп., що за курсом Національного банку України складає 29490,48 доларів США, у зв`язку з повним фактичним виконанням на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвала суду мотивована тим, що вказана в судовому рішенні сума заборгованості отримана стягувачем в повному обсязі, що свідчить про фактичне виконання рішеня суду та є відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»  підставою для закінчення виконавчого провадження.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до висновку про бездіяльність приватного виконавця, яка полягає у невирішенні питання щодо закінчення виконавчого провадження.
Не погодившись із вказаною ухвалою її в апеляційному порядку оскаржило Акціонерне товариство "Райффайзен Банк", просило скасувати її та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що у виконавчому листі сума боргу визначена в еквіваленті до іноземної валюти – доларів США, тому виконання рішення повинно здійснюватися в іноземній валюті.
Від представника ОСОБА_1 адвоката Плескач Ганни Андріївни до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2012 року вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору № 014/0066/82/77644 від 14 лютого 2007 року у розмірі 238802 грн. 29 коп., що за курсом Національного банку України складає 29911, 87 доларів США, а також судовий збір по 597,01 грн. із кожного.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (т. 1, а.с. 61-62).
Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 25.04.2012 резолютивну частину рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2012 року змінено, вказано стягнути із ОСОБА_2 солідарно із ОСОБА_3 , ОСОБА_2 солідарно із ОСОБА_4 , ОСОБА_2 солідарно із ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору  № 014/0066/82/77644  від 14 лютого 2007 року у розмірі 235438 грн. 13 коп., що за курсом Національного банку України складає 29490, 48 доларів США, а також судовий збір по 588,50 грн. із кожного (т. 1, а.с. 108-110).
10.05.2012 Київський районний суд м. Полтави видано виконавчий лист у справі № 2/1609/3781/2012, відповідно до якого стягнуто на користь ПАТ «Райффазен Банк Аваль» з ОСОБА_2 солідарно із ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору № 014/0066/82/77644 від 14 лютого 2007 року у розмірі 235438 грн. 13 коп., що за курсом Національного банку України складає 29490, 48 доларів США (т. 3, а.с. 13).
Вищевказаний виконавчий лист перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. на підставі якого щодо боржника ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження № 60622276.
У листі від 20.01.2023 вих. № 1784 приватний виконавець Скрипник В.Л. повідомив ОСОБА_1 , що в ході примусового виконання зазначеного судового рішення в межах виконавчого провадження № 60622276 з боржника ОСОБА_1 стягнуто та перераховано безпосередньо стягувачу АТ «Райффайзен Банк Аваль» кошти в загальному розмірі 205890,26 грн.
З довідки Київського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Суми від 10.11.2022 вбачається, що за виконавчим листом в даній справі з солідарних боржників стягнуто та перераховано на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» кошти в загальній сумі 70065,50 грн.
Згідно відповіді АТ «Райффайзен Банк» від 18.02.2022 станом на 16.02.2022 заборгованість позичальника ОСОБА_2 по кредитному договору № 014/0066/82/77644, на який було видано виконавчий лист № 2/1609/3781/2012 становить 26648,03 доларів США.
ОСОБА_1 будучи боржником у виконавчому провадження № 60622276 звернувся до приватного виконавця Скрипника В.Л., в провадженні якого перебувало виконавче провадження, з проханням вирішити питання про закінчення виконавчого провадження, але відповідне рішення приватним виконавцем прийнято не було.
Приватний виконавець Скрипник В.Л. повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для закриття виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 3, а.с. 12).
Враховуючи вищевказані обставини справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність та обгрунтованість скарги ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця.
Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Одним із основних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення є закріплення у процесуальному законодавстві положень щодо здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в справах та відповідні норми, спрямовані на забезпечення виконання рішень суду.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 “Про судове рішення у цивільній справі”, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.
Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини вказує, що право на суд було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (HORNSBYv. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 травня 2019 року у справі № 905/2458/16 зазначено, що: «принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки - перешкоджає такому виконанню. При цьому, слід зауважити на тому, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»). Відтак, за наявності будь-яких сумнівів з приводу правомірності чи неправомірності вчинення виконавцем певних дій, останні підлягають оцінці з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності (пункт 5 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).
Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно із статтею 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», яка кореспондується з нормами статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).
Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Частиною 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
Отже, державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист, або у зв`язку із визнанням судом, серед іншого, виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (постанова Верховного Суду від 10.04.2023 року у справі №2218/25821/2012).
Місцевим судом встановлено, що загальна сума отриманих стягувачем АТ «Райффайзен Банк Аваль» грошових коштів на виконання судового рішення в справі Київського районного суду м. Полтави № 2-3633/11 станом на час вирішення даної скарги складає 275955,76 грн., а підлягала до стягнення заборгованість у сумі 235438 грн. 13 коп., тобто рішення суду є виконаним, що є підставою для закриття виконавчого провадження.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що рішення суду має виконуватися у іноземній валюті колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, виконавче провадження № 60622276 було відкрите з примусового виконання виконавчого листа, виданого 10.05.2012 Київським районним судом м. Полтави, у якому вказано стягнути на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору № 014/0066/82/77644 від 14 лютого 2007 року у розмірі 235438 грн. 13 коп., що за курсом Національного банку України складає 29490,48 доларів США.
Статтею 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті.
Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 524 ЦК України передбачено, що грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Таким чином, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.
Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом банк просив стягнути заборгованість у національній валюті, із зазначенням еквіваленту у іноземній валюті.
Розгляд справи здійснювався в межах заявлених банком вимог.
Таким чином, саме на вимогу банку в справі судом було визначено валюту виконання зобов`язання в національній валюті Украни.
Колегія суддів наголошує на тому, що виконанням виконавчого документа досягається єдина мета - виконання відповідного рішення суду. При цьому, виконавець не вправі змінювати таке рішення суду, що виконується, оскільки таке судове рішення набрало законної сили, на його виконання суд видав виконавчий лист, а державний чи приватний виконавець відкрив виконавче провадження. Таке рішення є обов`язковим для виконання сторонами та уповноваженим державним або приватним виконавцем.
При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, ст. 374  ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:  О. Ю. Кузнєцова

Судді: С. А. Гальонкін

Г. Л. Карпушин