ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 грудня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/8109/23	
(суддя Серьогіна О.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Шальєвої В.А.,     
          розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року у справі №160/8109/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

           ОСОБА_1 19 квітня 2023 року звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , згідно з яким просить:
          - визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;
            - стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1  грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно.           
          Позов обґрунтовано тим, що 30.09.2022 року позивач звернувся із рапортом до відповідача щодо виплати йому грошової компенсації за не отримане речове майно, натомість відповідач своїм листом від 28.11.2022 року №8936 повідомив позивача, що «з порушених питань позивач вже звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/7178/21. Рішенням Третього апеляційного адміністративного суду м. Дніпро позивачу відмовлено в повному обсязі». 
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року позов задоволено частково.
Суд, зобов`язав Військову частину   НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
У задоволенні іншої частини позову відмовив.           Рішення суду мотивовано тим, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, у особи виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби, при цьому 30.09.2022 року позивач звернувся до відповідача із рапортом, в якому просив здійснити виплату грошової компенсації за неотримане речове майно. Також, суд першої інстанції зазначив про безпідставність доводів відповідача стосовно того, що позивач уже звертався з такими вимогами до суду та його вимоги були розглянуті Дніпропетровським окружним адміністративним судом та Третім апеляційним адміністративним судом (справа №160/7178/21), оскільки підстави позову у справі №160/7178/21 були інші, ніж в цій справі. Зробив висновок суд першої інстанції і про відсутність підстав для задоволення позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження військової служби, оскільки на час розгляду цієї справи відповідач заперечує право позивача на отримання компенсації вартості речового майна, а стягненню підлягають лише ті суми, які були нараховані, але не виплачені.           
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що позивач не має права на отримання компенсації вартості речового майна, оскільки недоотримане речове майно призваним по мобілізації  військовослужбовцям не нараховується та не виплачується. Також, відповідач зазначає про те, що позивач самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 -польова пошта, через що був знятий з усіх видів забезпечення, а тому його позбавлено права на отримання компенсації за неотримане речове майно при звільненні.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 - польова пошта (по стройовій частині) від 22.02.2017 року за №41 рядового ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні командира бригади, звільненого наказом командира 14 окремої механізованої бригади від 22 лютого 2017 року №34-РС з військової служби у запас відповідно до пункту 4  Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015 Про часткову мобілізацію, затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року №113-VIII, з 22 лютого 2017 року виключено зі списків особового складу частини і направлено для зарахування на військовий облік до Луцького ОМВК Волинської області. Постійним або службовим житлом не забезпечувався. До оперативного резерву не зараховувався у зв`язку з низькими морально-діловими якостями. Підстава: витяг з наказу командира 14 окремої механізованої бригади від 22 лютого 2017 року №34-РС (а.с.11).
30.09.2022 року позивач звернувся до відповідача із рапортом, в якому просив здійснити виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, про що видати відповідний наказ, у якому зазначити розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі (а.с.15). 
Листом Військової частини НОМЕР_1 від 28.11.2022 року №8936 позивачу повідомлено, що з порушених питань позивач вже звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/7178/21. Рішенням Третього апеляційного адміністративного суду м. Дніпро позивачу відмовлено в повному обсязі (а.с.13).
Правомірність бездіяльності відповідача, яка виразилася у не виплаті позивачу суми грошової компенсації за неотримане речове майно є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20 грудня 1991 року № 2011-XII (надалі Закон № 2011-ХІІ).
Згідно зі ст.9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до абз.2 п.1 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Відповідно до п.2 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Пунктом 3 Порядку № 178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до п.4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Згідно з п. 5 Порядку № 178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.10.2018 року у справі №803/756/17 (К/9901/38716/18), у постанові від 17.01.2019 року у справі №822/2309/17 (К/9901/20221/18), застосовування в пункті 3 Порядку № 178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу). За висновком суду касаційної інстанції, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
На користь вказаного свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2022 року позивач звернувся до відповідача із рапортом, в якому просив здійснити виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, про що видати відповідний наказ, у якому зазначити розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі. 
Однак, позивачу не було виплачено належну йому грошову компенсацію за неотримане речове майно, після подання ним рапорту щодо її виплати, що не заперечується відповідачем.
Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що позивач не має права на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно через самовільне залишення військової частини та через те, що позивач був призваним по мобілізації, оскільки доказів того, що позивач був призваний по мобілізації та не забезпечувався речовим майном відповідач суду не надав, в той час як з копії наказу №20 від 01.12.2014 року вбачається, що позивача було зараховано до списків особового складу частини «і на всі види забезпечення» (а.с.10).
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року у справі №160/8109/23  – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                     Повне судове рішення складено  12 грудня 2023 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва