КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 жовтня 2023 року місто Київ
Справа № 759/8580/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/11109/2023
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді                              Желепи О. В.
суддів:                                                   Мазурик О. Ф., Немировської О. В.
за участю секретаря судового засідання       Рябошапка М. О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 квітня 2023 року (ухвалене у складі судді Твердохліба Ю.О., інформація щодо дати складання повного судового рішення відсутня) 
та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 травня 2023 року (у складі судді Твердохліба Ю.О., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня) 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про визнання дій відповідачів протиправними та визнання недійсним акта загальних зборів ініціативної групи мешканців багатоквартирного будинку
 
ВСТАНОВИВ
 
У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , в якому просила:
- визнати дії ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 щодо вчинення «Акт загальних зборів ініціативної групи мешканців багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 » від 01.03.2019 р. - протиправними;
- визнати «Акт загальних зборів ініціативної групи мешканців багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 » від 01.03.2019 р. - недійсним.
- стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.
 
Позов обґрунтовувала тим, що з 2010 року вона є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 07.07.2010 року та витягу про державну реєстрацію прав №28139701 від 25.11.2010 року.
В технічному паспорті на квартиру від 29.11.2006 року зазначено, що даний будинок має 25 поверхів. Крім того є неопалюване (холодне) горище у вигляді технічного 26 поверху, яке не є самостійним об`єктом нерухомого майна та входить до спільного майна багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з тим, що двірник ТОВ «Столичний комфорт» - ОСОБА_12 , використовує це холодне горище для постійного проживання, вона не одноразово зверталась до уповноважених органів та до обслуговуючої компанії ТОВ «Столичний комфорт» щодо незаконного проживання та у зв`язку з чим, нею були отримані такі відповіді:
-  від Святошинського управління поліції ГУНП у м.Києві довідка від 08.02.2022 року про проведення перевірки стосовно незаконного проживання у приміщенні останнього поверху(26 поверх) багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де зазначено, що ОСОБА_12 , яка працює двірником в ТОВ «Столичний комфорт», дійсно проживає у нежитловому приміщенні на останньому поверсі вищезазначеного будинку та отримала на це згоду директора ТОВ «Столичний комфорт» ОСОБА_13 та мешканців будинку. 
- від Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації отримала лист від 21.06.2022 року де їй повідомили що дійсно у вказаному приміщенні проживає ОСОБА_12 разом з онуком ОСОБА_14 , оскільки через зламану кінцівку онук спостерігається у лікаря «ОХМАТДИТ», мати цієї дитини разом з іншими дітьми (сім`я є багатодітною) проживає у селі Броварського району та приїздити щотижня з села до дитячої лікарні з ОСОБА_14 можливості не має. Однак, у відповіді нічого не сказано відносно законності такого проживання. 
- ТОВ «Столичний комфорт» листом від 19.07.202 року надав «Акт загальних зборів ініціативної групи мешканців багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 » від 01.03.2019 року та усне пояснення від менеджера ТОВ «Столичний комфорт» - ОСОБА_15 , що саме на підставі цього акту ОСОБА_12 було надано технічне приміщення на 26 поверсі(горище). Про існування цього акту вона дізналась 18.07.2022 року від ОСОБА_15 на зустрічі керівництва ТОВ «Столичний комфорт» з мешканцями багатоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позивач також неодноразово зверталась і раніше до товариства, але на її звернення на електронну адресу ТОВ «Столичний комфорт» відповіді не надавав, а лист з письмовою заявою від 20.05.2022 року повернувся із зазначенням причини повернення - «за закінченням терміну зберігання». Вона не мала можливості отримати будь-яку інформацію, документи та письмові пояснення від обслуговуючої компанії ТОВ «Столичний комфорт». 
Стверджує, що зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 з питань створення ініціативної групи мешканців та обрання уповноважених осіб співвласників стосовно розпорядження спільним майном цього будинку, обрання форми управління цього багатоквартирного будинку, визначення управителя або створення ОСББ не проводилось та, відповідно, не може бути рішення таких зборів, оформлене протоколом.
Вважає, що управління багатоквартирним будинком, реалізація прав пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку, здійснюється його співвласниками за рішенням зборів співвласників цього будинку, яке оформлюється протоколом, а не за сумнівним актом від 01.03.2019 року. Цей Акт засвідчений підписами ініціативної групи мешканців будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме відповідачами, які своїми діями спричинили ряд порушень чинного законодавства України, а саме «ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», правил пожежної безпеки, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України 30.12.214 року № 1417, правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджені наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року № 76 та ЦК України. 
Ці порушення можуть привести до настання негативних наслідків в будинку, які створюють загрозу життя та здоров`ю мешканців будинку. Технічне приміщення на 26 поверсі повинно використовуватись тільки за призначенням, а саме як холодне горище, в якому повинен бути необхідний температурно-вологісний режим, температура не повинна бути вище +4 градусів від температури зовнішнього повітря, а не для відпочинку, зберігання речей, робочих інструментів та інвентарю.
Вважає, що відповідачі по справі неправомірно розпоряджаються спільним майном багатоквартирного будинку, в зв`язку з чим звертається до суду з цим позовом для захисту своїх прав.
 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 квітня 2023 року відмовлено в задоволенні позову.
 
Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 травня 2023 року заяву представника відповідачів ОСОБА_16 про розподіл судових витрат та витрат задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі - 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі - 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі - 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок
 
Не погоджуючись з такими рішеннями, ОСОБА_1 07 червня 2023 року подала безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційні скарги на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 квітня 2023 року та додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 травня 2023 року.
В апеляційній скарзі на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 квітня 2023 року просила скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 . 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду про недоведеність позовних вимог є помилковими. 
Крім того, саме відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження належності їм майна за адресою  АДРЕСА_1 , тому лише позивач може вважатись співвласником будинку, оскільки нею надані докази на підтвердження належності їй нерухомого майна - квартири. Розпорядження майном багатоквартирного будинку належить виключно співвласникам. Відповідачі не надали доказів на підтвердження своїх повноважень щодо розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку. 
Вказує, що з відповіді наданої ТОВ «Столичний комфорт» вбачається, що останній виконує лише функції виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в зазначеному будинку і у нього немає права на розпорядження майном багатоквартирного будинку, яке належить на праві спільної сумісної власності всім співвласникам багатоквартирного будинку.
Зазначає, що ТОВ «Столичний комфорт»  у своїй відповіді № 18-08-22/2 від 03.08.2023 року на заяву позивача вказало, що технічне приміщення на 26 поверсі по АДРЕСА_1 , згідно Акту від 01.03.2019 р. загальних зборів ініціативної групи мешканців багатоквартирного будинку, надано ОСОБА_12 . Тобто ТОВ «Столичний комфорт»  зазначає Акт як розпорядчий документ.
Суд першої інстанції не надав належної оцінки даному доказу.
Вказує, що дійсні обставини справи такі, що спірні правовідносини виникли між позивачем, яка є співвласником будинку АДРЕСА_1 , та відповідачами які не є співвласниками будинку, але взяли на себе повноваження по розпорядженню спільним майном всіх власників 175-ти квартирного будинку. Що вже є привласненням собі повноважень, на яке вони не мали жодного права.
Посилається на те, що суд обґрунтовуючи рішення посилався на пункт 9 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 де вказано, що «протокол зборів співвласників з питань, зазначених у пунктах 2 і 3 частини другої цієї статті, складається не менш як у двох примірниках, один з яких зберігається в управителя, а другий передається на зберігання виконавчому комітету сільської, селищної, міської ради за місцем розташування багатоквартирного будинку, який розміщує результативну частину рішення, прийнятого зборами співвласників на своєму офіційному веб-сайті» - однак у вказаних правилах відсутня відповідна норма, що підтверджує неправильне застосування судом норм права.
Крім того, судом невірно зазначено предмет позовних вимог, а саме у рішенні зазначено, що позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати недійсним акт та стягнути судові витрати. Однак позивач також заявляла вимогу про визнання дій відповідачів протиправними. Таким чином судом не розглянуто вимогу про визнання дій відповідачів протиправними.
 
В апеляційній скарзі на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 травня 2023 року позивач просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга на додаткове рішення обґрунтована тим, що представником відповідачів не були надані попередні (орієнтовні) розрахунки судових витрат, додатки до відзиву не містили такого розрахунку.
Крім того, не надано документального підтвердження понесення витрат.
Посилається на те, що суд не врахував її стан та надані нею документи, та безпідставно не зазначив про них у рішенні.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 квітня 2023 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 травня 2023 року.
 
07 липня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли відзиви ОСОБА_16 подані в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 . 
У відзивах просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 квітня 2023 року  без змін.
У відзивах вказує, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а посилання позивача на те, що відповідачі не надали докази що підтверджують їх право власності в будинку за адресою АДРЕСА_1 безпідставними. Позивач не заперечувала право власності відповідачів в суді першої інстанції та не посилалась на вказані обставини в позові. Право власності відповідачів на квартири в будинку АДРЕСА_1 не є предметом розгляду спору.
Зазначає, що мешканцями будинку не було створено ОСББ в порядку визначеному законодавством, а тому управління даним будинком здійснюється в порядку визначеному ст. 10 ЗУ «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку».
Відповідачами в порядку визначеному законом не проводились збори співвласників і відповідно не приймалось жодних рішень стосовно розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, що вказує на відсутність будь-яких порушень норм діючого законодавства, так і прав скаржника.
Щодо посилання позивача на зазначення судом першої інстанції неправильної норми, вказує, що суд у рішенні правильно виклав діючу норму, однак помилився в написанні назви нормативного акту.
Доводи скарги про те, що суд не розглянув вимогу про визнання дій неправомірними є безпідставними, оскільки з вступної та резолютивної частин рішення вбачається, що суд розглядав вимоги про визнання дій відповідачів протиправними та визнання недійсним акта загальних зборів ініціативної групи мешканців багатоквартирного будинку. В описовій частині суд лише зазначив в якому році і які вимоги спершу було заявлено позивачем.
 
24 липня 2023 року відповідачем ОСОБА_11 подано до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу. У відзиві просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.
Вказує, що апеляційна скарга є безпідставною, а рішення суду є обґрунтованим. 
Зазначає, що всі підстави на які він посилається викладені у його відзиві на позов.
 
18 серпня 2023 року та 21 серпня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу на додаткове рішення  подані ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 . 
У відзивах представник просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення без змін.
Вказує, що представником виконано вимоги закону та надано як попередній (орієнтовний) розрахунок витрат так і докази понесення витрат. 
Також зазначає, що відповідачами не оскаржується додаткове рішення, оскільки як і судом так і ними взято до уваги майновий  стан позивача.
 
Інші учасники справи своїм правом на надання відзиву не скористалась.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
 
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просила скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 квітня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , крім того просила скасувати додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 травня 2023 року скасувати.
Представник позивача ОСОБА_17 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 квітня 2023 року та додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 травня 2023 року.
У судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 адвокат Кацалап А. А. проти задоволення апеляційних скарг заперечував, просив залишити рішення та додаткове рішення без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись судом належним чином.
 
Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О.В., дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Здійснення та реалізація права власності у багатоквартирному будинку регулюється Законом України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» (далі - Закон).
У відповідності до ст. 4 Закону власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава.
Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Якщо квартира або нежитлове приміщення належить більш як одному співвласникові, реалізація прав та виконання обов`язків співвласниками квартири або нежитлового приміщення, включаючи участь в управлінні багатоквартирним будинком, здійснюються в порядку, передбаченому законодавством для реалізації права спільної власності.
Відповідно до ст. 6 Закону співвласники багатоквартирного будинку мають право: вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників; брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника; одержувати інформацію про технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, умови його утримання та експлуатації, витрати на утримання спільного майна багатоквартирного будинку та надходження, отримані від його використання; безоплатно одержувати інформацію про суб`єктів права власності на всі квартири та нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку і площу таких квартир та приміщень у порядку і межах, визначених законом; ознайомлюватися з рішеннями (протоколами) зборів співвласників, листками опитування, робити з них копії; на відшкодування винною особою збитків, завданих спільному майну багатоквартирного будинку, у розмірі, що відповідає частці кожного співвласника; інші права, визначені законом.
Відповідно ст. 10 Закону співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.
До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про: 1) розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним; 2) визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; 3) обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням; 4) визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком; 5) проведення поточного і капітального ремонтів, реконструкції, реставрації, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку та визначення підрядників для виконання таких робіт; 6) визначення дати та місця проведення наступних зборів співвласників; 7) визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком; 8) відключення будинку від мереж (систем) централізованого постачання комунальних послуг у порядку, встановленому законом, і визначення системи подальшого забезпечення будинку комунальними послугами, за умови дотримання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; 9) прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (укладення індивідуального та/або колективного договору про надання комунальної послуги).
Збори співвласників можуть скликатися ініціативною групою у складі не менше трьох співвласників або управителем, обраним відповідно до цього Закону. Збори співвласників у прийнятих в експлуатацію новозбудованих багатоквартирних будинках можуть бути проведені після державної реєстрації права власності на більше половини квартир та нежитлових приміщень у такому будинку.
Повідомлення про дату та місце проведення зборів співвласників має бути вручено не пізніше ніж за 10 днів до дати проведення зборів у письмовій формі кожному співвласникові під розписку або шляхом поштового відправлення рекомендованим листом на адресу квартири або нежитлового приміщення, що належить співвласнику в цьому багатоквартирному будинку, а також має бути розміщено у загальнодоступному місці при вході до кожного під`їзду багатоквартирного будинку.
Рішення зборів співвласників оформляється протоколом, який підписується усіма співвласниками (їх представниками), які взяли участь у зборах, кожен з яких ставить підпис під відповідним варіантом голосування ("за", "проти", "утримався"), за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики. У протоколі обов`язково зазначається така інформація про співвласників (їх представників), які взяли участь у зборах співвласників: прізвище, ім`я, по батькові співвласника, документ, що підтверджує право власності на квартиру або нежитлове приміщення, номер квартири або нежитлового приміщення, загальна площа квартири або нежитлового приміщення, документ, що надає повноваження на голосування від імені співвласника (для представника).
Рішення зборів співвласників є обов`язковими для всіх співвласників, включаючи тих, які набули право власності на квартиру чи нежитлове приміщення після прийняття рішення. За рішенням зборів співвласників повноваження щодо прийняття рішень стосовно спільного майна, яким користується лише певна група співвласників (співвласники квартир та нежитлових приміщень, розташованих в одному під`їзді або секції багатоквартирного будинку, тощо), за умови що при цьому не порушуються права інших співвласників, можуть бути передані цій групі співвласників. Такі рішення стосовно спільного майна приймаються зборами зазначеної групи співвласників у порядку, передбаченому частинами четвертою -шостою, восьмою - одинадцятою ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права Власності у багатоквартирному будинку».
Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 75 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень відповідної групи (під`їзд, секція багатоквартирного будинку тощо). Якщо одна особа є власником квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, загальна площа яких становить 50 відсотків або більше загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень відповідної групи (під`їзд, секція багатоквартирного будинку тощо), рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більш як 75 відсотків загальної кількості співвласників усіх квартир та нежитлових приміщень відповідної групи (під`їзд, секція багатоквартирного будинку тощо).
Частиною першою статті 7 Закону визначені обов`язки співвласників багатоквартирного будинку, зокрема: забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; виконувати рішення зборів співвласників; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.
Пунктом 9 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 вказано, що протокол зборів співвласників з питань, зазначених у пунктах 2 і 3 частини другої цієї статті, складається не менш як у двох примірниках, один з яких зберігається в управителя, а другий передається на зберігання виконавчому комітету сільської, селищної, міської ради за місцем розташування багатоквартирного будинку, який розміщує результативну частину рішення, прийнятого зборами співвласників, на своєму офіційному веб-сайті.
Порядок зберігання виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад протоколів зборів співвласників та розміщення ними на офіційному веб-сайті інформації про рішення, прийняті такими зборами, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
 Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважав, що спірні правовідносини виникли між позивачем, яка є співвласником будинку АДРЕСА_1 , в якому не створено ОСББ, та відповідачами, які також є співвласниками вказаного будинку з проводу проживання двірника ОСОБА_12 у технічному приміщенні цього будинку на 26 поверсі.
При розгляді даної справи судом першої інстанції встановлено, що 01.03.2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підписано акт загальних зборів ініціативної групи мешканців багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого з метою поліпшення умов роботи працівників житловор-комунальної сфери, які виконують свої службові обов`язки від ТОВ «Столичний комфорт», було прийнято спільне рішення про виділення технічного приміщення на 26 поверсі для зберігання особистих речей (переодягання), робочих інструментів та інвентарю, а також відпочинку. Надане приміщення погоджуємо для поточного використання двірником ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 4).
 
Вирішуючи спір у даній справі суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 не доведені належними та допустимими доказами, а отже, підстав для їх задоволення немає.
 
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на те, що суд першої інстанції  при ухваленні рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1  статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і  на  підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За положеннями ч. 1  статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Судове рішення слід вважати таким, що прийнято про права, свободи, інтереси, обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в описовій чи мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права, свободи, інтереси, обов`язки цих осіб, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, свободи, інтереси, обов`язки останніх.
В даній справі позивач просила визнати недійсним «Акт загальних зборів ініціативної групи мешканців багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 » від 01.03.2019 р., оскільки вважає, що вказаний акт порушує її права як співвласника багатоквартирного будинку на розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку.
У Акті загальних зборів ініціативної групи мешканців багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 » від 01.03.2019 р. вказано, що з метою поліпшення умов роботи працівників житло-комунальної сфери, які виконують свої службові обов`язки від ТОВ «Столичний комфорт», було прийнято спільне рішення про виділення технічного приміщення на 26 поверсі для зберігання особистих речей (переодягання), робочих інструментів та інвентарю, а також відпочинку. Надане приміщення погоджуємо для поточного використання двірником ОСОБА_12 .
Вказаним Актом фактично надано в користування ОСОБА_12 , як працівнику ТОВ «Столичний комфорт», приміщення.
 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
Аналіз положень статті 51 ЦПК України дає підстави для висновку, що заміна первинного відповідача належним відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції.
У разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та має вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин та визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц.
 
Суд першої інстанції не врахував те, що фактично спір у позивача виник з особами, які отримали в користування майно, яке на праві спільної власності в тому числі належить і позивачу, оскільки  на переконання позивача є приміщенням загального користування. 
Фактично позивач посилається на те, що внаслідок використання приміщення не за призначенням двірником, порушуються її права в тому числі на безпеку життя, з огляду на наслідки не дотримання температурного режиму у вказаному приміщенні - горища. 
Суд першої інстанції до кінця не визначився з правовідносинами, що склались між сторонами та не з`ясував коло всіх учасників, до яких висуваються вимоги позивачем та участь яких є обов`язковою, в розгляді заявлених позовних вимог.
Позовні вимоги та їх вирішення безпосередньо торкаються інтересів ОСОБА_12 , а також ТОВ «Столичний комфорт», в користування яких передано приміщення, правомірність розпорядження яким, в тому числі оскаржує позивач. 
 Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.
 
На переконання суду, обраний позивачем спосіб захисту, шляхом визнання недійсним акту, відповідно до якого приміщення загального користування передано двірнику в користування не може призвести до ефективного способу захисту її прав. 
Питання правомірності відчуження спільного майна в такий спосіб, має розглядатись в комплексі з вимогами негаторного позову про повернення майна, чи усунення перешкод, шляхом звільнення приміщення, як обставина, яка в тому числі входить до предмету доказування.
 
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з вищенаведених підстав, а не з підстав не доведення позивачем порушення її прав.
 
Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.1  ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись вказаними нормами процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального  та процесуального права, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення - про відмову в задоволенні позову.
 
З огляду на те, що рішення суду скасовується, відповідно втрачає чинність і додаткове рішення районного суду з приводу розподілу судових витрат, а вказане питання вирішується апеляційним судом за результатами апеляційного перегляду.
 В суді першої інстанції представник відповідачів   ОСОБА_2 ,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_8 просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн кожному.
За приписами частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (частини перша, третя статті 134 ЦПК України).
Вказані умови представником відповідачів  ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 адвокатом Кацалапом А. А. дотримано, оскільки у відзивах зазначалось про очікування понесення відповідачами витрат на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн щодо кожного відповідача.
Згідно із вимогами частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 19 Закону України  «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;  складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;  представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 
За правилами частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36) від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Як вірно зазначено позивачем, адвокат Кацалап А. А. діяв в інтересах трьох відповідачів і всі процесуальні документи подані в їх інтересах є аналогічними, крім того адвокат хоч і представляв інтереси трьох осіб, проте затрачав один час і підтримував одну правову позицію. 
З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції адвокатом підготовлено та надано відзиви на позовну заяву. Крім того представник приймав участь у двох судових засіданнях.
Отже, виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку, категорії спору, що є немайновим, фінансового стану позивача, обсягу фактично наданих відповідачам послуг з правової допомоги та заперечень сторони позивача в контексті положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України, на переконання колегії суддів, стягнення судових витрат, понесених відповідачами внаслідок процесуальних дій позивача, а саме у зв`язку з пред`явленням позову та його розглядом в суді першої інстанції, у розмірі 20 000 грн на кожного з відповідачів, є неспівмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах відповідачів, а також часом, витраченим на їх виконання, а тому не відповідає критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та справедливості розміру отриманих коштів.
Враховуючи наявність підстав для зменшення розміру суми судових витрат, колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 підлягають стягненню 2 500 грн в рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Розмір такого стягнення судових витрат є пропорційним, розумним та справедливим, і при цьому не порушуватиме права учасника справи на отримання коштів, які він змушений затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.
 
Керуючись  ст.  ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційні скарги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 квітня 2023 року та додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 травня 2023 року - скасувати та ухвалити нове.
 
У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про визнання дій відповідачів протиправними та визнання недійсним акта загальних зборів ініціативної групи мешканців багатоквартирного будинку - відмовити.
 
Стягнутиз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі - 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
Стягнутиз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі - 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
Стягнутиз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі - 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
 
Повний текст постанови  складено 26 жовтня 2023 року.
 
Головуючий суддя                                                                          О. В. Желепа 

 
Судді                                                                                                  О. Ф. Мазурик

 
                                                                                                            О. В. Немировська