Дата документу 13.11.2023 Справа № 335/1814/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 335/1814/23 Головуючий у 1 інстанції: Макарова В.О.
Провадження № 22-ц/807/1774/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 
                                
                                П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2023 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                                Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1  звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 11.11.2011р. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні ствердження відповідача про його ознайомлення із наданими документами у письмовому виді. 

При укладанні вказаного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які згідно до заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Тож, підписання заяви між сторонами у відповідності до ст. 634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).
Відповідно до виявленого у анкеті-заяві бажання відповідачу позивачем на підставі договору надання банківських послуг відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміту розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту відповідно до положень пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил збільшено до 35 000,00 грн.

Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передба- чених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість, відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, здійснюючи погашення щомісячними сплатами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 30.01.2023р. має заборгованість у розмірі 40 278,01 грн., в тому числі: 32 554,25 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7 723,76 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь. 

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2023 року позовні вимоги задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д,) заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 11.11.2011р. станом на 30.10.2023р. в сумі 40278,01 грн. та судовий збір в розмірі 2684,00 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що позивачем не доведено підстави нарахування процентів, а тому заборгованість за процентами безпідставно стягнута судом. При цьому, вважає, що надані позивачем виписка про рух коштів та розрахунок заборгованості за кредитом не можуть бути прийняті до уваги як належні і допустимі докази, оскільки є відображенням односторонніх арифметичних дій банку. Вказує, що документами, які можуть підтверджувати заборгованість, є лише первинні бухгалтерські документи, яких банком в цій справі не надано. У зв`язку з цим вважає, що банком не доведено розмір його заборгованості за кредитним договором. 

Крім того, вказує, що між ним і банком не узгоджувались в належній формі істотні умови договору. Так, банком не надано доказів оформлення та видачі йому, та, відповідно, отримання ним від банку Умов та правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, тому вони не можуть бути складовими кредитного договору разом із анкетою-заявою. Також не надано доказів банком щодо відкриття йому карткового рахунку, зарахування на нього кредитного ліміту, видачі йому кредитної картки, не зазначено строку її дії.
Зважаючи на вказані викладені в апеляційній скарзі обставини, апелянт вважає, що банком в цілому не доведено своїх позовних вимог, спрямованих до нього. 

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи відповідно до приписів ч. 3 ст. 360 ЦПК 
України.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із п.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Банк повідомлявся про апеляційний розгляд справи через електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд».

Апелянту ОСОБА_1 судова кореспонденція та процесуальні документи спрямовувались за зазначеною ним в скарзі адресою для листування. Та останній не просив зупинити провадження у справі у зв`язку із його військовою службою, а просив у окремо поданій письмовій заяві розглядати справу у його відсутності ( а.с. 175). 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем долученими у справу доказами, дослідженими в ході розгляду справи, доведені заявлені позовні вимоги та розмір визначеної заборгованості.

Судом встановлено, що 11.11.2011р. ОСОБА_1 була підписана заява б/н про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої йому відкрито кредитний рахунок та видано картку. Також 09.03.2021р. ним підписано паспорт споживчого кредиту.

Як вбачається з копії анкети-заяви від 11.11.2011р., що наявна у матеріалах справи, у ній маються наступні відомості: персональні дані заявника, його адреса місця проживання та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто. 

Також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що відповідач висловив згоду щодо укладення договору шляхом отримання кредитної картки та особистим підписом засвідчив, що підписанням цієї анкети-заяви він погоджується з тим, що згідно із ст. 634 ЦПК України в повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті в мережі інтернет і які разом з Пам`яткою клієнта та Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. 
Судом констатовано, що жодним чином відповідач не довів, що вказана анкета-заява 
підписана не ним.
Судом також встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме, відкрив на його ім`я картковий рахунок, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами у межах встановленого кредитного ліміту, видав картку для цього. Натомість, відповідач не в повному обсязі погашав кредит та відсотки, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед банком.

Судом враховано той факт, що в анкеті-заяві чітко визначено, що відповідач замовив саме кредитну картку, а як доказ щодо користування кредитними коштами прийняв виписку про рух коштів по рахунку відповідача, згідно з якою відбувалось часткове погашення заборгованості відповідачем. Тож, суд визнав, що останній був обізнаний про умови кредитування.
За підсумками розгляду справи, суд визнав повністю обґрунтованим розмір визначеної банком заборгованості.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивач не довів, що мав право нараховувати відсотки, та, відповідно, стягувати заборгованість, яка утворилась за відсотками. 
Вказані доводи спростовуються матеріалами справи.
Так, в анкеті-заяві від 11.11.2011р. особисто ОСОБА_1 відмічено, що він бажає оформити на своє ім`я платіжну карту «Кредитка «Універсальна GOLD» із встановленням на неї кредитного ліміту в розмірі 21 000 грн. (а.с. 35-зворот).
Відповідачем одночасно із анкетою-заявою 11.11.2011р. була підписана також Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна GOLD», у якій узгоджено всі істотні умови договору, а саме: проценти, комісія, пеня, розмір щомісячного платежу, штраф ( а.с.40).
Відтак, суд дійшов вірного висновку, що істотні умови кредитного договору сторони між собою узгодили, а тому у банку було право нараховувати проценти за користування кредитом, комісії, пеню, штрафи. 
Встановлено, що з моменту підписання вказаної анкети-заяви від 11.11.2011р. відносини між банком та відповідачем тривають до теперішнього часу, а відповідачу декілька разів картка перевипускалась на новий строк та остання картка має строк до 02/24 ( а.с. 34).
Відповідач наголошує на тому, що банк в цій справі не підтвердив надання йому кредитних коштів та їх використання позичальником, не надавши первинних бухгал-терських документів. 
Проте колегія не може погодитись із цими ствердження з огляду на наступне.
До матеріалів справи банком додано виписку про рух коштів про картрахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 на підставі анкети-заяви від 11.11.2011р.

Виписка з банківського рахунку – це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів. Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12р. № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання операцій та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.
Наявність та розмір заборгованості підтверджуються випискою по особовому рахунку, який згідно п.п. 57, 58 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 04.07.2018 року № 75, є регістрами, які Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

Зі змісту виписки вбачається повна інформація про рух коштів на рахунках, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей за договором.

У наданій банком виписці, яку колегія визнає належним і допустимим доказом у справі, відображаються всі операції за картковим рахунком клієнта ОСОБА_1 , в тому числі, маються відомості щодо встановленого розміру кредитного ліміту, його зміни, зняття грошових коштів клієнтом та погашення ним заборгованості. Фактичний рух по рахунку вважається фактом доведеності отримання відповідачем карток та користування ними і кредитними коштами, оскільки тільки йому було відомо ПІН-коди.

З виписки вбачається, що 11.11.2011р. на отриману відповідачем картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 10/13 був встановлений кредитний ліміт у розмірі 21 000 грн., а 13.11.2011р. відповідач вперше скористалась ним та в подальшому активно користувався цією та іншими картками, зокрема, знімав кошти готівкою, оплачував товари та послуги, поповнював рахунок власними коштами.

З довідки банку, складеної на підставі виписки про рух коштів по картрахунку відповідача, вбачається, що кредитний ліміт, який первісно 11.11.2011р. був встановлений у сумі 21000 грн., змінювався в подальшому наступним чином: 12.03.2012р. – 22 500 грн., 09.11.2012р. – 25 000 грн., 15.01.2015р. – 27800 грн., 13.10.2017р. – 30 000 грн., 13.01.2018р. – 32 000 грн., 28.10.2020 – 35 000, 06.05.2021 - 0 ( а.с. 33).

Отже, суд першої інстанції на підставі ретельного вивчення і аналізу наданих доказів, встановив обставини щодо користування кредитним лімітом та поповнення ОСОБА_1 картрахунку, а також на підставі виписки про рух коштів, на якій базувався розрахунок заборгованості банком, визнав, що заборгованість відповідача є підтвердженою в розмірі, заявленому банком у позовній заяві, з чим повністю погоджується колегія суддів. 

При цьому, колегія перевірила дотримання позивачем приписів ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» при нарахуванні заборгованості за кредитним договором відповідачу ОСОБА_1 , який згідно наданої довідки військової частини НОМЕР_2 перебуває в ній на військовій службі з 24.02.2022р. по теперішній час, та не виявила будь-яких порушень.
Так, згідно із вказаною нормою військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом України, до яких належать: звільнення від сплати відсотків за користування кредитом; звільнення від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту перед підприємствами, установами й організаціями всіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами (частина п`ятнадцята статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей»). Пільги за кредитними зобов`язаннями діють для військовослужбовців з початку й до закінчення особливого періоду. А для резервістів і військовозобов`язаних — з моменту призову під час мобілізації й до закінчення особливого періоду.
Між тим, вказані пільги не стосуються погашення основного боргу за кредитною заборгованістю (тіла кредиту). 
Як вбачається з розрахунку банку, відсотки, пеня, штрафи не нараховувались ОСОБА_1 , починаючи з 24.02.2022р., тобто банком дотримано приписи ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Решта заборгованості за відсотками, які просить стягнути банк, нарахована до прийняття відповідача на військову службу в особливий період, а тому може бути стягнута з нього на користь позивача.
В скарзі також зазначається, що йому безпідставно нараховано одночасно штрафи та пеня, але у складі заборгованості, яка стягнута судом оскаржуваним рішенням, не мається боргу ані за пенею, ані за штрафами.
Зважаючи на все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу в цілому необґрунтованою, тому відповідно до вимог статті 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 13 листопада 2023 року.

Головуючий:                 С.В. Маловічко 

Судді:                 М.С. Гончар 

Г.С. Подліянова