КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
  
Апеляційне провадження                                                                                                                                                                  
№ 22-ц/824/12020/2023                                                                   
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
08 листопада 2023 року                                                                місто Київ
                                                                                               справа № 373/2054/22                              
  
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                     суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.,
                   
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - Чичиркіна Андрія Олександровича на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Лебедя В.В., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів, -
     
                                                В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила:
змінити розмір та раніше встановлений рішенням суду спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на її користь, на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2015 у справі №373/2396/15-ц, а саме стягнути з відповідача на її користь, на утримання малолітньої доньки аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування вимог посилалася на те, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2015 у справі №373/2396/15-ц стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 31 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.
Вказувала, що у зв`язку з постійним зростанням цін на товари та послуги для дітей,на даний час стягнуті судом аліменти не забезпечують належне матеріальне утримання та фізичний розвиток дитини. 
Зазначала, що на даний час матеріальне становище відповідача змінилося, у зв`язкуз отриманням офіційного та стабільного доходу, оскільки він є військовослужбовцемта проходить службу в Збройних силах України.
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2023 року позов  ОСОБА_3  задоволено.
Змінено спосіб стягнення та збільшено розмір аліментів, встановлених рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2015 року у справі №373/2396/15-ц.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3  на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнення аліментів в новому розмірі розпочинається з часу набрання цим рішенням законної сили і проводиться до досягнення дитиною повноліття, припинивши з цього моменту стягнення аліментів за рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2015 у справі №373/2396/15-ц.
Стягнутоз  ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі          1073,60 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник  відповідача ОСОБА_1 - Чичиркін А.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що відповідачем подавалися клопотання про зупинення провадження у справі з мотивуванням неможливості прибути в судове засідання у зв`язку із проходженням служби за мобілізацією, та перебуванням в районі бойових дій. Однак, суд першої інстанції ухвалами від 15 лютого 2023 року та від 18 травня 2023 року відмовив у задоволенні клопотання сторони відповідача про зупинення провадження у справі.
Вказував, що для випадків, коли учасник справи належно повідомлений (справа розглядалася з викликом сторін), але не може прибути у судове засідання у зв`язку з безпосередньою участю в бойових діях, законодавець спеціально встановив норму п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України для зупинення провадження, однак суд першої інстанції на вказане уваги не звернув.
Зазначав, що відповідач крім стягнення аліментів у примусовому порядку здійснює фінансове забезпечення та утримання своєї дитини шляхом придбання речей та передачі коштів. 
Посилався на те, що лише після того, як відповідач був призваний на військову службу та опинився на передових позиціях фронту та почав отримувати винагороду, позивач подала до суду даний позов.
Вказував, що позивач керується не інтересами дитини, а інтересами особистого збагачення і забезпечення, не зважаючи на те, що перебуває у шлюбі та має чоловіка, який має можливість її забезпечувати.
27 вересня 2023 року від позивача надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому остання вказувала на те, що скарги є необґрунтованими, а їх доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просила рішення суду залишити без змін, а скарги без задоволення. Вказувала на те, що відповідач окрім аліментів, жодного разу не купив дитині ні одяг, ні продукти харчування, ні іграшки. Із будь-яким святом (  АДРЕСА_1 ) відповідач дитину не вітає. Зазначала, що в апеляційній скарзі представник відповідача адвокат Чичиркін А.О. вказав, що відповідач ОСОБА_1 отримує кошти до 100 000 грн., а тому дана обставина свідчить про стабільний дохід відповідача та підтверджує його можливість матеріально забезпечувати свою дитину. Вважає, що стягнення з відповідача аліментів у більшому розмірі не поставить його в скрутне становище.
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що після ухвалення рішення суду матеріальне становище відповідача змінилось, оскільки на момент ухвалення рішення суду відповідач був непрацюючим, проживав за рахунок нерегулярних, випадкових заробітків як встановлено в рішенні Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 версеня 2015 року, а з 05 квітня 2022 він отримує офіційний стабільний дохід, оскільки проходить службу в Збройних Силах України.
Також у рішенні вказано, що стороною відповідача не надано доказів, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти в збільшеному розмірі.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.  
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 є колишнім подружжям, в яких є спільна дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачем.
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2015 року стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі         1000 грн. щомісячно,  починаючи з 31 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (справа №373/2396/15-ц).
У позовній заяві позивач вказувала на те, що вона працює перукарем, щомісячно отримує нестабільний дохід, що залежить від кількості клієнтів, а відповідач перебуває на військовій службі та отримує стабільний дохід.
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України
Згідно з ст.141  СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частина 1статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з роз`ясненнями, які виклачені у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.
Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13, в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 20 червня 2019 у справі №632/580/17 та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 у справі №536/1557/17, від 30 червня 2020 року у справі №343/945/19.
Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст.. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»  прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей вікомвід 6 до 18 років: з 01 січня - 2618 грню, з 01 липня - 2744 грн., з 01 грудня - 2833 грн.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»  визначено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 грн.
Статтею 180 СК передбачено, що батьки зобов`язані утримувати  дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного  розвитку.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для збільшення розміру аліментів, посилалася на покращення матеріального становища платника аліментів, оскільки останній був призваний на військову службу в ЗСУ та отримує стабільний дохід, збільшення розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Заперечуючи проти вимог позивача, в апеляційній скарзі представник відповідача вказував на те, що лише після того, як відповідач був призваний на військову службу та опинився на передових позиціях фронту та почав отримувати до 100000 грн., позивач подала до суду даний позов. Вказував, що позивач керується не інтересами дитини, а інтересами особистого збагачення і забезпечення, не зважаючи на те, що перебуває у шлюбі та має чоловіка, який має можливість її забезпечувати.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 проходить військову службу в в/ч НОМЕР_1 та бере безпосередню участь у бойових діях, що підтверджується довідками начальника штабу - заступника командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 від 25 червня 2022 року №501 та від 22 квітня 2022 року №308.
Судом першої інстанції було вірно встановлено, що після ухвалення рішення суду від 29 вересня 2015 року матеріальне становище відповідача змінилось, оскільки на момент ухвалення рішення суду відповідач був непрацюючим, проживав за рахунок нерегулярних, випадкових заробітків, що встановлено в рішенні Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2015 року, а з 05 квітня 2022 року він отримує офіційний стабільний дохід, оскільки проходить службу в Збройних Силах України.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ні стороною позивача, ні стороною відповідача доказів їх майнового стану, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції надано не було.
Крім того, стороною відповідача не надано доказів, які б свідчили про неможливість відповідача ОСОБА_1 сплачувати аліменти в розмірі, що становить 1/4 частину від його заробітку (доходу), що визначено Законом.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач крім стягнення аліментів у примусовому порядку здійснює фінансове забезпечення та утримання своєї дитини шляхом придбання речей та передачі коштів, колегія суддів відхиляє, оскільки доказів на підтвердження обставин, на які посилається сторона відповідача, надано не було.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що для випадків, коли учасник справи належно повідомлений (справа розглядалася з викликом сторін), але не може прибути у судове засідання у зв`язку з безпосередньою участю в бойових діях, законодавець спеціально встановив норму п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України для зупинення провадження, однак суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та ухвалами від 15 лютого 2023 року та від 18 травня 2023 року відмовив у задоволенні клопотання сторони відповідача про зупинення провадження у справі, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (п.2 ч.1 ст.253 ЦПК України).
Отже, для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема, приймають участь у виконанні бойових завдань.
При цьому, стороною відповідача не надано доказів про те, що ОСОБА_1 безпосередньо приймав участь у виконанні бойових завдань та в апеляційній скарзі те ставилось питання про зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України.
Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава зупинення провадження у справі застосовується виключно з метою забезпечення можливості дотримання процесуальних прав учасників процесу, закріплених нормами ЦПК України, зокрема на безперешкодну участь сторін у судовому процесі, та з метою виконання обов'язку суду щодо повного та об`єктивного дослідження судом всіх обставин справи.
З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 в суді першої інстанції представляв адвокат Чичиркін А.О. та адвокат Овсієнко Ю.А.
Частиною 1 статті 64 ЦПК України визначено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.
Таким чином, відповідачу було забезпечено право на захист через представників, а відтак колегією суддів не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які б були безумовною підставою для скасування по суті правильногот рішення суду.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи.
Зважаючи на зміну обставин, які існували на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав передбачених ч.1 ст.192 СК України для зміни розміру та способу стягнення аліментів визначених рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2015 року у справі №373/2396/15-ц.
Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
                                                  П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - Чичиркіна Андрія Олександровича - залишити без задоволення.
 
Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2023 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
                        
Головуючий:
 
Судді: