Справа № 465/4003/20                                Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є. 
Провадження № 22-ц/811/3090/22                         Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 
Категорія: 32 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
                17 листопада 2023 року м.Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2022 року в справі за позовом управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення,
в с т а н о в и в:
У липні 2020 року управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі в розмірі 31424 грн. 23 коп. 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14.12.2007 року між управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, правонаступником якого є управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, та ОСОБА_1 , як творчим працівником, укладено договір оренди нерухомого майна №Ф-5856-7, за умовами якого Управління передало, а відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно – нежитлове приміщення, загальною площею 20,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для використання під творчу майстерню, терміном до 13.12.2010 року, зі сплатою орендної плати, щомісячно, до 20 числа, шляхом перерахування коштів на рахунок орендодавця, однак, відповідач взяті на себе зобов`язання в повному обсязі не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість по орендній платі в розмірі 31434 грн. 73 коп. 
Заявою від 20.12.2021 року, яка надійшла до суду 23.12.2021 року, позивач уточнив позовні вимоги і просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі та неустойку в сумі 21272 грн. 48 коп., покликаючись на те, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2020 року у справі №465/4783/17, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 26 липня 2021 року, зобов`язано ОСОБА_1 повернути об`єкт оренди у зв`язку з припиненням договору оренди з 11.12.2016 року, однак, об`єкт оренди було повернуто відповідачем лише 30.07.2021 року і частково сплачено ним орендну плату в розмірі 14200 грн., а тому заборгованість залишилась непогашеною за період з березня 2018 року по 30.07.2021 року. 
Окрім того, позивач зазначав, що у зв`язку з неповерненням об`єкта оренди, він має право на стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення. 
Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2022 року позов управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради заборгованість у розмірі 11094 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради 1093 грн. 04 коп. сплаченого судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Рішення суду оскаржив позивач управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що на виконання рішення суду відповідач звільнив об`єкт оренди лише 30.07.2021 року, позаяк, договір оренди припинився 11.12.2016 року, а отже, відповідач майже п`ять років незаконно використовував приміщення, а тому, починаючи з 12.12.2016 року, відповідачу здійснено нарахування неустойки у розмірі подвійної плати за оренду за весь час прострочення. 
Апелянт вважає помилковими висновки суду про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки заборгованість нарахована відповідачу за період з 08.03.2018 року по 30.07.2021 року, а позов поданий до суду 09.07.2020 року, відтак, трирічний строк позовної давності позивачем непропущений. 
Окрім того, звертає увагу, що суд не врахував, що у зв`язку із внесенням змін до деяких законодавчих актів, строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину. 
31.03.2023 року відповідач ОСОБА_1 подав письмові пояснення, в яких вказує про незаконність нарахування пені у подвійному розмірі орендної плати, а також про підвищення орендної плати за оренду приміщення, яким він користується із 1974 року. 
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 17.11.2023 року, є дата складення повного судового рішення – 17.11.2023 року.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлено, що 14.12.2007 року між управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (орендодавцем) та ОСОБА_1 (орендарем) був укладений договір оренди нерухомого майна №Ф-5856-7, за умовами якого, орендодавець, на підставі наказу управління комунальної власності від 16.10.2007 року №815-О, договору оренди від 29.11.2004 року №Ф-2383-4, передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що знаходиться на балансі ЛКП «Старий квартал». 
За цим договором, об`єктом оренди є нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 20,0 кв.м. (мансарда), з цільовим призначенням: для «творчої майстерні».
Термін договору оренди визначений на 2 роки 364 дні: з 14.12.2007 року до 13.12.2010 року (п.4.1).
У пункті 4.2 договору зазначено, що перебіг терміну дії договору оренди та настання обов`язку орендаря щодо внесення орендної плати починається з дати підписання цього договору.
Пунктом 4.3 договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Згідно з пунктом 4.4 договору, термін оренди може бути скорочений лише за згодою сторін або за рішенням суду, господарського суду.
У пункті 4.5 договору зазначено, що договір оренди може бути достроково припинений за ініціативою орендаря тільки зі згоди орендодавця. При бажанні орендаря достроково розірвати договір оренди, він зобов`язаний попередити про це орендодавця не пізніше, ніж за два місяці до припинення договору, а також виконати всі умови договору. При цьому, сплачена наперед орендна плата орендареві не повертається.
Згідно з пунктом 4.8, чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем; загибелі об`єкта оренди; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду, господарського суду; банкрутства орендаря та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.
Пунктом 5.1 договору передбачено, що розмір орендної плати за об`єкт оренди визначається відповідно до чинної на момент укладення даного договору Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою міської ради №897 від 07.06.2007 року і складає 71 грн. 63 коп. без ПДВ за перший місяць оренди. Розмір орендної плати підлягає індексації за відповідний період (місяць, квартал, рік).
Згідно з пунктом 5.2 договору, розмір орендної плати коригується щомісячно на відповідний індекс інфляції. В інших випадках розмір орендної плати переглядається тільки за згодою сторін або за рішенням суду, господарського суду. 
Пунктом 5.3 договору визначено, що орендна плата сплачується орендарем не пізніше 20 числа місяця у встановленому нормативними документами власника орендованого майна порядку.
У випадку прострочення по сплаті орендних платежів, орендар сплачує пеню в розмірі, передбаченому чинним законодавством. 
Обов`язок орендаря щодо своєчасної і в повному обсязі сплати орендної плати визначений пунктом 7.2 договору. 
Відповідно до пункту 9.1 договору, повернення орендодавцю об`єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії договору або дострокового його припинення чи розірвання.
Пунктом 9.3 договору передбачено, що об`єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем протягом 15 днів з моменту настання однієї із подій, вказаних у пункті 9.1 цього договору. 
Згідно з пунктом 9.4 договору, при передачі об`єкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписується сторонами. 
Об`єкт оренди вважається переданим орендодавцю з моменту підписання акту здачі-приймання (п.9.5).
Відповідно до пункту 9.6 договору, у разі припинення або розірвання договору, орендар повинен повернути орендодавцеві об`єкт оренди в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану об`єкту оренди з вини орендаря.
Пунктом 10.2 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно із чинним законодавством України.
Згідно з пунктом 11.2, даний договір може бути припинений за згодою сторін, рішенням суду, господарського суду або з інших підстав, передбачених чинним законодавством. 
Відповідно до статті 785 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Невиконання наймачем передбаченого ч.1 ст.785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності, як неустойка, у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Відповідно до ч.1 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Отже, відповідно до ст.614 ЦК України, для застосування наслідків, передбачених ч.2 ст.785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання. Тобто судам потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2014 року у справі №3-85гс14, а також у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №914/4238/15, від 24 квітня 2018 року у справі №910/14032/17 та від 09 вересня 2019 року у справі №910/16362/18.
За приписами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Неустойка, згідно з ч.2 ст.785 ЦК України, розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).
Водночас, неустойка за ч.2 ст.785 ЦК України, має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.
Неустойка, стягнення якої передбачено ч.2 ст.785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору – якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності), відповідно до вимог статті 614 ЦК України.
При цьому, право наймодавця вимагати оплати неустойки, відповідно до ч.2 ст.785 ЦК України, та обов`язок наймача сплачувати таку неустойку зберігається до моменту повернення наймачем наймодавцю орендованого майна. Винятком з такого правила можуть бути зокрема підтверджені належними доказами неправомірні дії (бездіяльність) наймодавця, спрямовані на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно та оформити повернення наймачем орендованого майна.
Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2020 року у справі №465/4783/17, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 26 липня 2021 року, позов управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 повернути об`єкт оренди, загальною площею 20,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У вказаному рішенні суд констатував про припинення договору оренди 11.12.2016 року, про що управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради повідомляло відповідача у встановленому законом порядку.
Згідно акту приймання-передачі, відповідач звільнив об`єкт оренди 30.07.2021 року.
З довідки управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, долученої до заяви про уточнення позовних вимог (а.с.114-115), встановлено, що на момент припинення договору оренди, заборгованість відповідача по орендній платі становила 5041 грн. 61 коп.
В заяві про уточнення позовних вимог позивач повідомив суд про сплату відповідачем 14200 грн. 47 коп., частину яких було зараховано на погашення заборгованості по орендній платі, а іншу – на погашення пені.
Отже, встановлено, що після припинення договору оренди відповідачеві нараховувалась лише неустойка, що відповідає наведеним вище вимогам закону, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про законність заявлених позивачем вимог про стягнення нарахованої за спірний період неустойки. 
Разом з тим, відповідач подав до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності.
Однак, при визначенні періоду, який знаходиться поза межами позовної давності, суд допустився помилкового висновку про застосування трирічного строку позовної давності, не врахувавши, що предметом спору є стягнення неустойки, вимога про яку, згідно з пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, повинна бути заявлена в межах одного року (спеціальна позовна давність).
Таким чином, згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, вимога позивача про стягнення заборгованості по неустойці може бути задоволена лише за один рік, який передував зверненню до суду із вказаним позовом, а саме: за період з липня 2019 року по липень 2020 року, та в кінцевому, з урахуванням уточнених позовних вимог, – за період з 01.07.2019 року по 30.07.2021 року, тобто по день повернення об`єкта оренди, що в загальному становить 10294 грн. 96 коп., відтак, рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити, визначивши розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача у користь позивача, – 10294 грн. 96 коп. 
Доводи відповідача про незаконність нарахування пені у подвійному розмірі орендної плати та підвищення орендної плати за оренду приміщення колегія суддів не враховує, оскільки відповідач договору оренди не оспорював і рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржував. 
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України та у зв`язку із зміною (зменшенням) розміру заборгованості, присудженої позивачу з відповідача, рішення суду першої інстанції необхідно змінити і в частині визначення розміру судового збору за подання позовної заяви, який підлягає стягненню з відповідача у користь позивача, зменшивши його до 1008 грн. 96 коп.
В іншій частині визначених законом підстав для зміни чи скасування рішення суду немає. 
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради задовольнити частково. 
Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2022 року в частині визначення розміру заборгованості по неустойці, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, змінити, зменшивши його до 10294 гривень 96 копійок. 
Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2022 року в частині визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, змінити, зменшивши його до 1008 гривень 96 копійок. 
В решті рішення суду залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 17 листопада 2023 року.
Головуючий                                                  С.М. Бойко
Судді:                                                          С.М. Копняк
А.В. Ніткевич