Справа № 136/662/23
Провадження № 22-ц/801/2023/2023
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шпортун С. В.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року	Справа № 136/662/23	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В., 
       розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №136/662/23 за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 10 серпня 2023 року, яке ухвалене суддею Шпортун С.В. у Липовецькому районному суді Вінницької області, повний текст складено 10 серпня 2023 року, 
в с т а н о в и в:

В квітні 2023 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» звернулось в суд з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивачздійснює господарську діяльність з розподілу природного газу споживачам в межах території Вінницької області, а відтак є оператором газорозподільної системи та надавачем комунальних послуг у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про ринок природного газу». На ім`я відповідача було відкрито особовий рахунок, присвоєно ЕІС-код, останній споживає природний газ, із заявою до оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу не звертався, відтак є таким, що приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу, отож є споживачем послуг, які надаються йому позивачем як постачальником до його житла.
Позивач належним чином виконує умови зобов`язання, тоді як відповідач не вносить своєчасно плату за отримані послуги у повному обсязі, внаслідок чого за період з січня 2020 року по лютий 2023 року допустила заборгованість в розмірі 5 536,09 грн, яку в добровільному порядку не погашає, що і стало підставою для звернення з позовом до суду.
Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за послуги з розподілу природного газу в сумі 5536,09 грн, що виникла за період з січня 2020 по лютий 2023 року включно, стягнути судові витрати.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 10 серпня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» заборгованість за послуги з розподілу природного газу за період з січня 2020 року по лютий 2023 року включно у розмірі 5536,09 грн, а також 2684 грн понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, необґрунтованим, порушено норми матеріального та процесуального права. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не надано жодних доказів того, що ним понесено матеріальні втрати, а подані докази до позовної заяви не вказують, що ОСОБА_1 користувалась послугами АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз».

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суд без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 вересня 2023 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що а ім`я ОСОБА_1 , як побутового споживача послуг з розподілу природного газу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , присвоєний ЕІС-код №56XM01D78231543Y, що підтверджується довідкою про фінансовий стан.

Відповідно до розрахунку наведеного у фінансовій довідці, відповідач станом на лютий 2023 року включно має заборгованість перед позивачем в розмірі 5 536,09 грн, який містить інформацію (відомості) про особу відповідача, адресу газифікованого об`єкта, обсяги споживання природного газу споживачем та здійснення оплати наданих послуг.

Відповідно до довідки про фактичний обсяг споживання природного газу по о/р №0100401666 ( ОСОБА_1 ), яка охоплює період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року, з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2021 року та з 01 жовтня 2022 року по 30 вересня 2023 року визначено обсяги спожитого відповідачем газу.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 19.06.2017 за № 811 Про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПАТ «ВІННИЦЯГАЗ» (зі змінами, що вносилися постановами НКРЕКП від 11.06.2019 № 1025, від 07.10.2020 № 1842) видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Вінницької області, крім сіл Якушинці і Зарванці Вінницького району, смт. Кирнасівка, сіл Одая, Нестерварка, Федьківка, Дранка, Тиманівка, Клебань, Копіївка, хутір Марково Тульчинського району, сіл Пилипи-Борівські, Калинка Томашпільського району, сіл Сокіл, Моївка, Борівка, хутір Грабовець Чернівецького району, села Махаринці Козятинського району, сіл Бухни, Морозівка Погребищенського району, а також території м. Гайворон Кіровоградської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Вінницягаз». 

Підпунктом 1.2.1. пункту 1.2 (Правонаступництво Товариства) розділу І Статуту Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз», затвердженого Загальними зборами акціонерів Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз», Протокол загальних зборів акціонерів ПАТ «Вінницягаз» № 1 від 19 березня 2019 р. визначено, що Товариство є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного підприємства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз», Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз», Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз».

Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільних систем «Вінницягаз» є – п. 35.22 розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи.

Отже Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» є суб`єктом господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Вінницької області, у тому числі с. Зозівка, тому є безпідставними доводи апеляційної скарги, що відповідач не укладала договори з позивачем.

 АТ "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" є оператором газорозподільної системи, який здійснює розподіл природного газу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач належним чином виконав умови договору, надаючи відповідачу послуги з розподілу природного газу, якими остання користується та не сплачує їх вартість, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підлягає до стягненню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, оскільки він зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права із правильним застосуванням правових висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу наданих послуг з розподілу природного газу та їх оплати, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем та Цивільним кодексом України.

За нормами статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу.

За змістом пункту 5 частини 2статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»- індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Договір розподілу природного газу є публічним.

Згідно ч. ч. 1, 2ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За нормами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до пункту 1.3. Типового договору розподілу природного газу - фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що позивачем доведено факт приєднання відповідача до умов Типового договору розподілу природного газу, оскільки ОСОБА_1 отримувала послуги з постачання природного газу, а тому, відповідно, отримувала і послуги з розподілу природного газу, що підтверджується фактичною оплатою за надані послуги, а відтак правильно прийнято до уваги судом першої інстанції.

За нормами статей 526,629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до умов пункту 6.1 розділу VI Типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення (п.6.2 розділу VI даного Договору).

Постановою НКРЕКП від 24 грудня 2019 року №3014 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для AT «Вінницягаз», встановлено тариф на послуги розподілу природного газу для AT «Вінницягаз» на період: з 01 січня 2020 року до 30 червня 2020 року включно у розмірі 0,89 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ); з 01 липня 2020 року у розмірі 0,97 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ).

З 01 січня 2021 року набрала чинності постанова НКРЕКП від 13 грудня 2020 року №2765 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для AT «Вінницягаз», якою для AT «Вінницявгаз» встановлено тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,68 грн за 1м 3 на місяць (без урахування ПДВ).

Постановою НКРЕКП від 22 грудня 2021 року №2741 встановлено тариф на послуги розподілу природного газу для AT «Вінницягаз» на період: з 01 січня 2022 року на весь 2022 рік у розмірі 1,76 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ)

Судом першої інстанції встановлено, що позивач належним чином виконав умови договору, надаючи відповідачу послуги з розподілу природного газу. І такий висновок на переконання апеляційного суду є правильним.

ОСОБА_1 користувалася наданими послугами, продовжуючи споживати природний газ, натомість всупереч визначеним законом та умовами договору обов`язкам, свої зобов`язання перед позивачем належним чином не виконувала, а саме не сплачувала вартість отриманих нею послуг, внаслідок чого має заборгованість перед позивачем за послуги з розподілу природного газу в сумі 5536,09 грн, що підтверджується довідкою про заборгованість, довідкою про фактичний обсяг спожитого природного газу (а.с.10 – 14).

В свою чергу відповідач не спростувала наведений позивачем розрахунок наявної у неї заборгованості.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» є обґрунтованими, оскільки відповідачем не було виконано належним чином зобов`язання перед позивачем по сплаті послуг за розподіл природного газу, чим порушений обов`язок з виконання вимог Типового договору та норми чинного законодавства.

При вирішенні спору, судом було враховано всі обставини справи, надано оцінку усім належним доказам.

Доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Апеляційний суд звертає увагу, що припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору. Відтак у відповідача наявний обов`язок здійснювати оплату за надані позивачем послуги розподілу природного газу до моменту припинення дії договору розподілу природного газу та механічного від`єднання від газорозподільної мережі позивача. Як вбачається із матеріалів справи договір між сторонами не розірвано та відповідач не зверталася до позивача із відповідною заявою про розірвання договору та остаточного припинення розподілу газу. Доказів вилучення об`єкта споживача із заяви-приєднання позивач не надала.
   
Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 10 серпня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 01 листопада 2023 року.

Головуючий                          Сопрун В.В.

Судді                                  Войтка Ю.Б.

                                                       Матківська М.В.