Номер провадження: 22-ц/813/2416/23 
Справа № 521/13927/20
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М.В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Сегеди С.М., Драгомерецького М.М.,
за участю секретаря – Триколіч І.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Лічман Інна Миколаївна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування запису про державну реєстрацію, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування запису про державну реєстрацію, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності, відновлення зруйнованої частини будинку,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовної заяви.
У серпні 2020 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа – приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу – Лічман Інни Миколаївни, в якому просив:
- визнати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкове майно у вигляді 19/100 частин житлового будинку та надвірних споруд житловою площею 81,9 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , видане 27 листопада 2015 року ОСОБА_6 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І. М., реєстр. № 4352;
- скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на 19/100 частин житлового будинку та надвірних споруд житловою площею 81,9 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , від 27.11.2015 р., номер запису про право власності 122470099;
- визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане 08 листопада 2019 року ОСОБА_2 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І. М., реєстр. № 5072 в частині спадкування 19/100 часток житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 27 листопада 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І. М., реєстр. № 4352;
- скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 19/100 часток житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ;
- встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 19/100 частин житлового будинку та надвірних споруд житловою площею 81,9 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати відповідачів відновити зруйновану частину будинку.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , рідна баба позивача, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді 19/100 частин будинку за адресою АДРЕСА_1 , позивач фактично прийняв спадщину, оскільки проживав та був зареєстрований за вказаною адресою разом із спадкодавцем, до нотаріуса по свідоцтво про право на спадщину не звертався.
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2014 року у справі № 521/4414/14-ц було визначено ОСОБА_6 , дочці померлої ОСОБА_5 додатковий строк для прийняття спадщини після її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І. М., було видано оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстр. № 4352, на 19/100 часток житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 06 березня 2018 року вказане заочне рішення було скасовано, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , після її смерті належне їй майно успадкувала відповідач ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І. М., 08 листопада 2019 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 55/100 часток житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , в т.ч. на 19/100 часток будинку, що належали ОСОБА_5 .
Посилаючись на те, що він фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , позивач просив суд встановити факт прийняття ним вказаної спадщини, визнати право власності на спадкове майно у вигляді 19/100 часток будинку за адресою АДРЕСА_1 , визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_6 та частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_7 , скасувати запис про державну реєстрації права власності на вказану частину будинку за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
В частині вимог про відновлення зруйнованої частини будинку позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_3 незаконно частково зруйнували частину будинку, яка має бути відновлена до первісного стану відповідно до технічного паспорту.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2021 року позов задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкове майно у вигляді 19/100 частин житлового будинку та надвірних споруд житловою площею 81,9 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , видане 27 листопада 2015 року ОСОБА_6 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., реєстр. № 4352. Скасовано запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на 19/100 частин житлового будинку та надвірних споруд житловою площею 81,9 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , від 27.11.2015 р., номер запису про право власності 122470099. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане 08 листопада 2019 року ОСОБА_2 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І. М., реєстр. № 5072 в частині спадкування 19/100 часток житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 27 листопада 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І. М., реєстр. №4352. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 19/100 частин житлового будинку та надвірних споруд житловою площею 81,9 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 ,, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В частині позовних вимог про скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 19/100 часток житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , внесеного на підставі 08 листопада 2019 року ОСОБА_2 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І. М., реєстр. № 5072, про встановлення факту прийняття спадщини та зобов`язання відновити зруйновану частину будинку за адресою АДРЕСА_1 — відмовлено.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 6 745 грн. 50 коп.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції дійшов неправильного висновку виключно про часткове задоволення позову у зв`язку із неповним дослідженням обставин справи.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи, не застосував позовну давність і дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 102, т.1). За життя їй на праві власності належали 19/100 часток житлового будинку та надвірних споруд за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 23.07.2014 №4517-11/723 (а.с. 126, т.1), копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18.07.1974 державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Шустовою Г. І., реєстр. № 4857 (а.с. 123, т.1), дублікату свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданого 18.07.1984 державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Шустовою Г. І., реєстр. № 4860 (а.с. 124, т.1).
З копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 (а.с. 101-138 т.1) вбачається, що в 2014 році із заявою про прийняття спадщини звернулась дочка померлої — ОСОБА_6 , для оформлення спадщини надала копію рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2014 року у справі №521/4414/14-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , яким ОСОБА_6 було визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (а.с. 109-111 т.1)
27 листопада 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І. М. ОСОБА_6 було видано свідоцтво про на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на 19/100 часток житлового будинку та надвірних споруд за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 134, т.1).
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 06 березня 2018 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2014 року по справі №521/4414/14-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , яким ОСОБА_6 було визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 скасовано за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , постановлено нове рішення, яким в задоволенні позову було відмовлено (а.с. 24-27 т.1) з підстав незалучення до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_1 як спадкоємця, що прийняв спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_5 ..
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 140 т.1)
З копії спадкової справи, заведеної після її смерті (а.с. 139-183 т.1) вбачається, що після її смерті із заявою про прийняття спадщини звернулась відповідач ОСОБА_2 , 08 листопада 2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І. М. їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 на 55/200 часток житлового будинку та надвірних споруд за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 180, т.1), в т.ч. на 19/100 часток вказаного будинку, що належали ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 .
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 06 березня 2018 року у справі № 521/4414/14-ц встановлено, що позивач є онуком померлої ОСОБА_5 , на час її смерті проживав за адресою АДРЕСА_1 , є спадкоємцем за правом представлення, оскільки його батько, ОСОБА_8 , що мав би право на спадкування в першу чергу за законом відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, що підлягають застосуванню до спірних відносин, помер до відкриття спадщини, позивач фактично прийняв спадщину.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи викладене, доводи сторони відповідача про не проживання позивача разом із спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини правильно відхилені судом першої інстанції.
Також, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання сторони відповідача на рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 03 березня 1976 року (а.с. 202-207, т. 1) як на доказ не проживання позивача разом із спадкодавцем, оскільки із вказаного рішення вбачається, що батько позивача займав приміщення в спірному будинку 19,4 кв, м., додатково разом з позивачем та його дружиною самовільно зайняв приміщення площею 7,1 кв.м., з якого відповідно до вказаного рішення підлягав виселенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про визнання за позивачем права власності на житловий будинок та надвірні споруди житловою площею 81,9 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд першої інстанції обґрунтовано погодився з доводами сторони відповідача про обрання позивачем неефективного способу захисту порушених прав шляхом пред`явлення вимог про встановлення факту прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_5 та дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.
Доводи сторони відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача про встановлення факту прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_5 та про визнання права власності на спірну частину будинку в порядку спадкування після її смерті правильно відхилені судом з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
З пояснень позивача вбачається, що про оформлення ОСОБА_6 спадщини йому стало відомо в 2016 році після пред`явлення нею позову про відшкодування шкоди та знесення побудованого ним житлового будинку.
З матеріалів справи вбачається, що дізнавшись про оформлення спадщини ОСОБА_6 , позивач звернувся до Апеляційного суду Одеської області із апеляційною скаргою на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2014 року по справі №521/4414/14-ц, яким було визначено ОСОБА_6 додатковий строк для прийняття спадщини, 06 березня 2018 року постановою Апеляційного суду Одеської області вказане рішення було скасовано.
З копії рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2020 року у справі № 521/20785/16-ц (а.с.46-49 т.2) вбачається, що відповідний позов пред`явлено в грудні 2016 року, ОСОБА_2 була залучена до участі у справі як правонаступник замість померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 ухвалою суду від 23.06.2020.
Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позивачем строку позовної давності щодо звернення до суду із вимогами про визнання за ним права власності на 19/100 частин житлового будинку та надвірних споруд житловою площею 81,9 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте вважає причини пропущення ним вказаного строку поважними, у зв`язку із чим, відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, право позивача на спадщину підлягає захисту.
Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Враховуючи те, що ОСОБА_6 не мала права на спадкування після смерті ОСОБА_5 , підлягає визнанню недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкове майно у вигляді 19/100 частин житлового будинку та надвірних споруд житловою площею 81,9 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , видане 27 листопада 2015 року ОСОБА_6 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., реєстр. № 4352.
Відповідно підлягає визнанню частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане 08 листопада 2019 року ОСОБА_2 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І. М., реєстр. № 5072 в частині спадкування 19/100 часток житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 27 листопада 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І. М., реєстр. № 4352.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 3 ст.26 вказаного Закону, у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині вимог про скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на 19/100 частин житлового будинку та надвірних споруд житловою площею 81,9 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , від 27.11.2015.
Водночас, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимог про скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 19/100 часток житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , внесеного на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 листопада 2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., реєстр. №5072, оскільки з матеріалів справи не вбачається наявності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідного запису.
Також, дійсно не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання відповідачів відновити зруйновану частину будинку за адресою АДРЕСА_1 , а саме приміщення 1-1— 1-6 позначені на плані будинку в технічному паспорті станом на 29.08.2013 (а.с. 42-45 т.2) з огляду на наступне.
З копії висновку будівельно-технічної експертизи від 10.01.2018 №38, що оцінюється судом як письмовий доказ по справі (а.с. 13-23, т.1), копії рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 03 березня 1976 року (а.с. 202-207, т. 1) вбачається, що приміщення, що їх просить відновити позивач, не входять до складу 19/100 часток спірного домоволодіння, що належали за життя ОСОБА_5 , в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відновлення будинку до стану, визначеному в технічному паспорті станом на 29.08.2013 року в частині приміщень 1-1— 1-6 є необхідним для належного здійснення права власності позивачем на належну йому частину домоволодіння.
Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржники не довели обставини, на які посилались як на підставу своїх апеляційних скарг, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надали.
Наведені в апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Твердження скаржників в апеляційних скаргах про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційних скарг його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 27 листопада 2023 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        С.М. Сегеда

                                                               М.М. Драгомерецький