П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/9265/23	

Перша інстанція: суддя Левчук О.А.,
повний текст судового рішення
складено 31.07.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

судді-доповідача:                              Танасогло Т.М.,
суддів:                                                  Димерлія О.О., Крусяна А.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
У квітні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення № 652 Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області від 11 квітня 2023 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області призначити та виплачувати з 03.04.2023 ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, з урахуванням вислуги років 26 років 03 місяця 29 днів.
В обґрунтування позову вказано, що на момент звільнення зі служби в нього був наявний пільговий стаж, відповідно до приписів Порядку № 393. На виконання рішення суду Адміністрацією Державної прикордонної служби України направлені матеріали для призначення пенсії, проте рішення № 652 від 11.04.2023 року йому було відмовлено в призначенні пенсії. При цьому, в рішенні суду по справі № 420/13796/22 встановлено, що його вислуга років складає всього 26 років 03 місяця 29 днів, що є достатньою підставою для набуття ним права на пенсію за вислугу років відповідно до 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Відповідач проти задоволення позову заперечував мотивуючи відсутністю у позивача необхідної вислуги 25 календарних років та 6 місяців і більше.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 .
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивач на зазначене рішення суду подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення його позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги вказує, що у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023 року у справі №420/13796/22 визначено наступний юридичний факт: “Згідно витягу з наказу від 27.02.2022 №2230-ОС пільговий стаж вислуги років ОСОБА_1 на час звільнення складав 03 роки 03 місяці та 16 днів, календарний 23 роки 13 днів, усього - 26 років 3 місяці та 29 днів... Зважаючи на це, у суду апеляційної інстанції не виникає сумнівів у тому, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. “а” ст. 12 ЗУ “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ”, як такий, що має більше 25 років вислуги.” Однак суд першої інстанції не надав зазначеному належної оцінки. Крім того, в період часу з 21.01.2022 по 27.07.2022 як указує скаржник він безпосередньо брав участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії. На думку апелянта, застосування лише положень пункту «а» ст.12 закону №2262-ХІІ  при обрахунку вислуги років для призначення пенсії особі, яка проходила службу, без врахування положень ст. 17-1 закону №2262-ХІІ є неправомірним та таким, що порушує встановлені гарантії її прав на пільгове пенсійне забезпечення. Висновки суду першої інстанції, що право на пенсію за вислугу років виникає виключно у разі вислуги років у календарному обчисленні є помилковими на думку апелянта. Оскільки ст.17-1 Закону №2262-ХІІ та Порядок №393 встановлюють правило, за яким при визначенні права на пенсію може бути застосована вислуга років у пільговому обчисленні.
На підставі ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів скаржника, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити виходячи з наступного.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується наявними у справі письмовими доказами, наказом начальника 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України від 27.07.2022 року № 2230-ос ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення, вислуга років станом на 27.07.2022 року становить: календарна 23 роки 00 місяців 13 днів, пільгова 03 роки 03 місяці 16 днів, всього 26 років 03 місяці 29 днів (а.с. 22-23).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 року по справі № 420/13796/22, яке набрало законної сили:
- визнано протиправною бездіяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо незарахування підполковнику ОСОБА_1 пільгової вислуги років до його календарної вислуги років та не направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";
- зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України зарахувати підполковнику ОСОБА_1 відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пункту 3   постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей"   до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні (з розрахунку один місяць служби за півтора місяця), обчислену за періоди служби з   20.06.2003 по 05.10.2005, з 28.08.2008 по 23.11.2010, з 21.01.2022 по 27.07.2022, 
- зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області документи, необхідні для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до вимог пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Листом від 27.03.2023 року № 11/13255/23-Вих Адміністрацією Державної прикордонної служби України направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років (а.с. 26, 61-82).
11 квітня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення № 652, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до п. «а» ст.12 ЗУ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, у зв`язку з відсутністю необхідної календарної вислуги років на момент звільнення зі служби, а саме 25 календарних років (а.с. 13-14, 60).
Вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» чітко визначено, що пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», "ж", “з" статті 1-1 цього Закону, у разі наявності вислуги років на день звільнення у календарному обчисленні 25 років і більше.
При цьому, зарахування пільгового стажу особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» здійснюється лише для визначення розміру пенсії, а не для її призначення. Отже, вислуга років в пільговому обчисленні застосовується Пенсійним фондом при визначенні розміру призначеної пенсії позивачу.
За вказаного, встановивши, що станом на дату звільнення позивача зі служби, його вислуга років станом на 27.07.2023 року становила: календарна 23 роки 00 місяців 13 днів, тобто менше 25 років і більше, суд першої інстанції вважав відсутніми підстави для задоволення позову.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.
У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами ст.46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 01.01.1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ) особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Статтею 12 Закону №2262-ХІІ встановлені умови призначення пенсії за вислугу років, однією з яких в є наявність певної вислуги років.
Так, відповідно до п. «а» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
Отже, суд першої інстанції ґрунтовно зауважив, що ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»   чітко визначено, що пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», "ж", “з" статті 1-1 цього Закону, у разі наявності вислуги років на день звільнення у календарному обчисленні 25 років і більше.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, особам, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Стаття 17-1 Закону №2262-ХІІ передбачає, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 (далі - Порядок).
Так, спір у цій справі виник з приводу відмови пенсійного органу зарахувати позивачу відповідно до ст.12 Закону №2262-ХІІ та п.3 Порядку №393 вислуги років в пільговому обчисленні до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії.
Надаючи критичну оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що до 19.02.2022 пунктом 3 Порядку було визначено стаж, який зараховувався до вислуги років при призначенні пенсії у пільговому обчисленні.
Проте, у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України 16.02.2022 постанови № 119 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393" така редакція Порядку зазнала змін (набрання чинності 19.02.2022).
На час звільнення позивача зі служби пункт 2-1 Порядку визначав, що для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.
Так, пунктом 1 Порядку установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" і “з" статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу, в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.
Згідно пп. «в» п. 3 постанови № 393 вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за півтора місяця: на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України.
Отже, пунктом 3 Порядку визначено стаж, який зараховується на пільгових умовах до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, а не для призначення пенсії таким особам. 
Відтак, вислуга років в пільговому обчисленні застосовується Пенсійним фондом при визначенні розміру призначеної пенсії позивачу, про що вірно вказав суд першої інстанції у своєму судовому рішенні.
Таким чином, на час звільнення позивача з органів Національної поліції України редакція п. 3 Порядку № 393 зазнала змін, відповідно до яких зарахування на пільгових умовах до вислуги років спірного періоду, застосовується виключно для визначення розміру пенсії, а не для призначення пенсії, як передбачала попередня редакція п. 3 Порядку № 393.
Отже, статтею 17 Закону № 2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Отже, Законом № 2262-ХІІ передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.
Як вбачається з матеріалів справи, вислуга років ОСОБА_1 станом на 27.07.2023 року становила: календарна 23 роки 00 місяців 13 днів, пільгова 03 роки 03 місяці 16 днів, всього 26 років 03 місяці 29 днів (а.с. 22-23).
Оскільки за приписами ст.17 Закону № 2262 при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення, а саме Порядком № 393 визначено обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262   і цей Порядок встановлює пільгове обчислення вислуги років так, як вважає позивач, тільки для визначення розміру пенсії, тому відсутні підстави для врахування позивачу спірні періоди в пільговому обчисленні до календарної вислуги років.
Таким чином, оскільки вислуга років позивача станом на час звільнення становила менше встановлених законодавством - 25 років і більше, у відповідача були відсутні підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у відповідності до вимог пункту «а»   статті 12 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», про що вірного висновку дійшов суд першої інстанції.
Правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а та у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 750/9775/16-а, до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки ця справа була розглянута до внесення змін до Порядку № 393 від 16.02.2022 року.
З урахуванням викладеного вище вбачається вірним й висновок суду першої інстанції, що наявність у позивача вислуги років у пільговому обчисленні 26 років 03 місяці 29 днів, з урахуванням приписів п. 3 постанови № 393, зараховується виключно для визначення розміру пенсії, а не для її призначення відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
Посилання скаржника на рішенням суду від 27.10.2022 року по справі № 420/13796/22 колегією суддів оцінюється критично, позаяк як вірно виснував суд першої інстанції, вказане судове рішення по справі № 420/13796/22 не містить вимог зобов`язального характеру для Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, а містить вимоги зобов`язального характеру для Адміністрації Державної прикордонної служби України про зобов`язання підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області документи, необхідні для призначення пенсії за вислугу років. Після підготовки та направлення документів для призначення пенсії ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, рішення суду по справі № 420/13796/22 є виконаним.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, зводяться лиш до переоцінки встановлених судом обставин справи.
В свою чергу, установлені під час розгляду даної справи фактичні обставини та зроблені судом апеляційної інстанції висновки у повному обсязі спростовують наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи.
За наслідками апеляційного перегляду справи вбачається доведеною правомірність прийняття відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області № 652 від 11 квітня 2023 року рішення про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, а тому є вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення №652 Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області від 11 квітня 2023 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, та похідної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області призначити та виплачувати з 03.04.2023 позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту “а” статті 12 Закону №2262-ХІІ.
Підсумовуючи усе викладене вище, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Судове рішення відповідає зазначеним вимогам ст. 242 КАС України.
Колегія суддів підтверджує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315-317, 321-322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року у справі №420/9265/23 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач 		Т.М. Танасогло	
Судді	  	О.О. Димерлій    А.В. Крусян