УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

28 листопада 2023 року 
м. Київ
справа №420/15446/22
провадження № К/990/38934/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2023 у справі №420/15446/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
у с т а н о в и в:
У 2022 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач), у якому просив:
-   визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування до трудового (страхового) стажу позивача періоду роботи у колгоспі «ім. Жовтневої революції» з 28.10.1980 по 05.05.1981 на посаді механізатора;
-   визнати протиправними рішення відповідача від 27.04.2022 №155750003363 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачеві;
-   зобов`язати відповідача зарахувати до загального трудового (страхового) стажу позивача період роботи у колгоспі «ім. Жовтневої революції» з 28.10.1980 по 05.05.1981 на посаді механізатора;
-   зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 25.04.2022 про призначення пенсії за віком;
-   стягнути з відповідача на користь позивача збитки у розмірі одного прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність у розрахунку на місяць, за весь період порушення прав під час призначення пенсії за віком, починаючи із дати виникнення права на пенсію - 17.03.2022 та закінчуючи датою призначення пенсії за віком;
- стягнути з відповідача на користь позивача для утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , збитки у розмірі одного прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років у розрахунку на місяць, за весь період порушення прав під час призначення позивачеві пенсії за віком, починаючи із дати виникнення права на пенсію - 17.03.2022 та закінчуючи датою призначення пенсії за віком;
-   стягнути з відповідача на користь позивача витрати на послуги поштового зв`язку у розмірі 51 гривні;
-   стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 27 820 гривень;
-   стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2022, яке було залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2023, позов задоволено частково, внаслідок чого:
-   визнано протиправними дії відповідача щодо неврахування до трудового (страхового) стажу позивача періоду роботи у колгоспі «ім. Жовтневої революції» з 28.10.1980 по 05.05.1981 на посаді механізатора;
-   визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 27.04.2022 №155750003363 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачеві;
-   зобов`язано відповідача зарахувати до загального трудового (страхового) стажу позивача період роботи у колгоспі «ім. Жовтневої революції» з 28.10.1980 по 05.05.1981 на посаді механізатора;
-   зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 25.04.2022 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду;
-   у решті позову відмовлено.
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 заяву позивача про розподіл судових витрат задоволено частково, внаслідок чого:
-   стягнуто на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті послуг на правничу допомогу у розмірі 500 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2023 апеляційну скаргу позивача задоволено, внаслідок чого:
-   додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 змінено та викладено мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови;
-   абзац другий резолютивної частини додаткового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 викладено у наступній редакції: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті послуг на правничу допомогу у розмірі 4 000 гривень»;
-   у решті рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 залишено без змін.
Не погодившись з постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2023, позивач оскаржив її у касаційному порядку.
Дослідивши зміст касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Приписи пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачають, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Цей принцип конкретизований у положеннях частини першої статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) й частини першої статті 328 КАС України, згідно з якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.
Тому розв`язуючи питання про прийнятність касаційної скарги, Верховний Суд насамперед має з`ясувати, чи належить справа, у якій подається касаційна скарга, за своїми ознаками до тих справ, судові рішення в яких можуть оскаржуватися у касаційному порядку.
Згідно з частинами першою та другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Отже, за загальним правилом питання розподілу судових витрат суд розв`язує у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи. Одночасно КАС України передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме:
1)   якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (частина третя статті 143 КАС України);
2)   у разі постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (частина шоста статті 143 КАС України);
3) якщо це питання не було розв`язане (пункт 3 частина перша статті 252 КАС України).
У цій справі суд ухвалив додаткове рішення у порядку, визначеному статтею 252 КАС України.
Оскільки додаткове судове рішення після його ухвалення стає частиною судового рішення по суті позовних вимог, то відповідно порядок його оскарження є таким, як і для рішення по суті.
Колегія суддів встановила, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.11.2022 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Водночас за приписами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Буквальне тлумачення положень зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.
Означені критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Тобто касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.
Суд касаційної інстанції наголошує, що процесуальний закон передбачає умови, за наявності яких справи, розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), можуть переглядатися в касаційному порядку. Такими умовами можуть бути обставини, які виділяють вимоги скаржника якимись особливими, рідкісними чи унікальними ознаками, завдяки чому вони виокремлюються із загальної низки аналогічних за змістом вимог.
Незважаючи на те, що заявник оскаржує лише постанову суду апеляційної інстанції, якою було вирішено питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що розгляд заяви позивача відбувався у межах розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Натомість у касаційній скарзі немає обґрунтованих посилань на наявність обставин, передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, і такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.
За правилом пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалене у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, і передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин немає, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
Керуючись ст. 13, 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в:
1.    Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2023 у справі №420/15446/22.
2.    Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                                          А.А. Єзеров
Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук
Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб