КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №756/6260/22                                                                                     Головуючий у І інстанції - Діденко Є.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/6932/2023                                         Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
09 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2023 року та на додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення коштів, - 
 
установив:
 
11 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду                        м. Києва з вищевказаним позовом, в якому посилаючись на те, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором та не повернув їй сплачені за цим договором грошові кошти, просила стягнути з останнього грошові кошти в сумі 65149 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26 січня 2022 року між нею та відповідачем був укладений Договір №72Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачці кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у ведення пологів пацієнта в обсязі та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги. 
Вартість медичної допомоги відповідно до п. 8.1 Договору, складала 65149 грн., та була сплачена позивачкою на підставі рахунку-фактури в повному обсязі. 
Вказувала також, що 24 лютого 2022 року в Україні розпочалися бойові дії, зокрема у                         м. Києві, у зв`язку з цим Указом Президента України з 24 лютого 2022 року на всій території України запроваджено воєнний стан. У зв`язку з введенням воєнного стану на всій території України відповідач не надав їй обумовлених договором послуг та не повернув отриманих коштів.
Посилаючись на вищевказані обставини та на те, що відповідач не повернув їй грошові кошти на виконанням умов договору, медичні послуги не надав, просила стягнути з останнього сплачені нею грошові кошти за договором в сумі 65149 грн.
Відповідач позов не визнав з тих підстав, що 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, який триває і досі. 
Введення воєнного стану, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, унеможливило виконання ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» зобов`язання перед позивачем за Договором, оскільки будівля пологового будинку, в якій за умовами договору визначено надання послуг, та яка розташована на території активних бойових дій (Пуща-Водиця), зазнала обстрілів та значних пошкоджень в результаті ведення бойових дій. 
З березня 2022 року медичний заклад вимушено призупинило роботу у Пуща-Водиці та не приймало пацієнтів до 01 вересня 2022 року включно.
Додав, що за таких обставин пологовий будинок вимушено з березня 2022 року призупинив свою роботу, що є форс-мажорною обставиною, що в свою чергу підтверджується листом Торгово-промислової палати України.
Крім того, із суми 65149 грн сплачена позивачкою сума в розмірі 700 грн була оплачена на рахунок ПАТ «Українська Пожежно-страхова компанія», згідно Договору добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби №7619/999/318/210003614 від 26 січня 2022 року.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 64449 грн.
Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 982, 48 грн.
До суду першої інстанції надійшлоклопотання від 02 лютого 2023 року про вирішення питання щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу з копіями документів, в якій просила стягнути з відповідача витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, понесені ОСОБА_1  під час розгляду  зазначеної вище справи, у розмірі 14000 грн.
Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 21 лютого 2023 року стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1  витрати на правничу допомогу в загальній сумі 9405 грн.
Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилався на те, що рішення ухвалено судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив обставини, на які посилався у відзиві на позовну заяву, та норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини. 
Просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2023 року та додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року та ухвалити нове судове рішення яким залишити позовну заяву без розгляду повністю. 
На вказану апеляційну скаргу від ОСОБА_1 надійшов відзив, обґрунтований тим, щоТОВ «Пологовий будинок «Лелека» послуги обумовлені Договором №72/Р01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) надані не були.
Крім того, наголошує, що нею не порушується питання відповідальності за невиконання зобов`язань, а заявлені вимоги про повернення коштів, у зв`язку з припиненням зобов`язання на умовах, передбачених договором.
Тому, наявність форс-мажорних обставин у відповідача, не позбавляє її права на повернення сплачених нею грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг.
Зазначає, що додаткове рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим є законним та обґрунтованим.
Просила, апеляційну скаргу ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» залишити без задоволення, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2023 року та додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року залишити без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26 січня 2022 року між позивачкою та відповідачем було укладено Договір №72Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів «пакет Стандарт» відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачці медичну допомогу, яка полягає у веденні пологів Пацієнта згідно діючих нормативних документів та стандартів у галузі охорони здоров`я, а позивачка зобов`язалась прийняти і сплатити послуги на умовах договору.
У Додатку №4 до договору визначений перелік медичних послуг, які входять до предмету договору.
Згідно з пунктами 8.1, 8.4 Договору, вартість медичної допомоги складає 65149 грн. з ПДВ, та сплачується одноразово у формі 100 % передоплати в день підписання Договору.
Відповідно до п. 3.1 Договору, медичний заклад зобов`язаний надати якісну і кваліфіковану медичну допомогу Пацієнту в межах цього Договору.
Пунктами 9.3, 9.4 Договору передбачено, що сторони не несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання цього Договору у разі виникнення особливих обставин з об`єктивних причин (форс-мажорні обставини), які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати свої обов`язки. До таких обставин віднесено, зокрема війну та воєнні дії.
Відповідно до п. 9.5 Договору, сторона яка не може виконувати свої договірні відносини, внаслідок обставин, зазначених у п. 9.4 Договору повинна проінформувати про це іншу сторону, а також належним чином цей факт підтвердити.
Пунктом 11.2 Договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання із врахуванням вимог п. 8.4 Договору, і діє до остаточного виконання зобов`язань.
Згідно з п. 10.1 Договору, він може бути достроково припинений з ініціативи пацієнта за умови письмового повідомлення медичного закладу із зазначенням причин. В такому випадку договір вважається розірваним через 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення пацієнта. В такому випадку пацієнту на його вимогу повертається сплачена сума вартості Договору, за винятком вартості фактично наданої медичної допомоги. Також, Договір припиняється у разі неможливості його виконання, проведення пологів у іншому медичному закладі.
Також, 26 січня 2022 року між позивачкою та ПАТ «Українська Пожежно-страхова компанія» в особі агента ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» укладено договір добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби №7619/999/318/210003614, відповідно до умов якого позивачка застрахувалась у разі настання страхових випадків, сума страхового платежу - 700 грн., вигодонабувачем визначено ТОВ «Пологовий будинок «Лелека».
Згідно з рахунком-фактурою від 26 січня 2022 року №70725, позивачка сплатила суму 65149 грн., з цієї суми розмір страхового платежу «Безпечні пологи» складає 700 грн., на рахунку міститься запис «сплачено 26 січня 2022 року».
В подальшому, на сайті відповідача розміщено оголошення про припинення роботи через війну.
Позивачка провела пологи в іншому медичному закладі.
У липні 2022 року позивачка направила відповідачу заяву про повернення коштів.
У листі Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору.
Матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 від ТОВ«Пологовий будинок «Лелека» грошових коштів в сумі 65149 грн.
Також в матеріалах справи відсутні докази надання ОСОБА_1 медичних послуг ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» за Договором №72Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) «пакет Стандарт`від 26 січня 2022 року, як і відсутні докази того, що ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» повідомляв ОСОБА_1 про те, що у зв`язку з введенням військового стану припиняє надання медичних послуг за договором від 26 січня 2022 року.
Суд першої інстанції, встановивши вищенаведені обставини справи, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а саме положення ст. 509, 526, 598 ЦК України, та врахувавши, що кошти в розмірі 700 грн були сплачені на користь ПАТ «Українська Пожежно-страхова компанія» на підставі договору добровільного страхування здоров`я, дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 64449 грн.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач посилався на зміст пунктів 9.3. та 9.4. Договору від 26 січня 2022 року, за якими сторони не несуть відповідальності за не виконання або неналежне виконання умов цього Договору у разі виникнення форс-мажорних обставин, які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати обов`язки за цим Договором; до форс-мажорних обставин сторони, окрім іншого, відносять війну і воєнні дії. 
Також посилався на те, що введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року і його дія до цього часу, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, стало обставиною непереборної сили для ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», що підтверджується листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, що в свою чергу унеможливило виконання відповідачем своїх обов`язків, оскільки будівля пологового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходилася на межі бойових дій у Пущі-Водиці та зазнала обстрілів, була пошкоджена внаслідок активних бойових дій.
У зв`язку з цим пологовий будинок з березня 2022 року призупинив свою роботу та не приймав пацієнтів до 01 вересня 2022 року.
Колегія суддів вважає, що такі доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновку суду про наявність передбачених законом та договором підстав для повернення відповідачем грошових коштів, з огляду на таке.
Підставою для покладення на особу відповідальності за порушення зобов`язання є наявність її вини у формі умислу або необережності (ст.614 ЦК України).
Водночас, ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Такі ж положення містить ч. 6 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», який поширює свою дію на спірні правовідносини.
У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. 
Тобто, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.
Згідно ст. 141 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні», форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, в тому числі: введення карантину, встановленого КМ України, нетривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади.
Встановлено, що наявність обставин непереборної сили, зокрема воєнних дій за фактом агресії російської федерації підтверджена листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, який надав відповідач до суду першої інстанції.
Окрім того, факт агресії російської федерації проти України є загальновідомим і не потребує доведення.
Проте, відповідно до приписів ст. 617 ЦК України, наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не звільняє відповідача від виконання обумовленого договором зобов`язання щодо повернення грошових коштів внаслідок не надання медичних послуг за договором, а лише може бути підставою для його звільнення від передбаченої законом чи договором відповідальності за його невиконання, зокрема сплати неустойки, відшкодування збитків, моральної шкоди тощо, що і було вірно враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення про часткове задоволення вимог позивачки.
З наведеного слідує, що за приписами статті 617 ЦК України, особа звільняється від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору.
Однак, сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. 
Війна, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі №922/1093/22).
У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року (справа №922/2394/21) також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
Відповідач, вказуючи на те, що з березня 2022 року робота пологового будинку була вимушено припинена через російську агресію та введення воєнного стану на території України, надання пологовим будинком медичної допомоги пораненим військовослужбовцям, територіальній обороні, мирним жителям, породіллі, обстріли будівлі пологового будинку, не мотивує та не обґрунтовує, як саме вказані обставини вплинули на виконання обов`язку саме з повернення позивачу коштів за договором.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог та обґрунтовано стягнув з відповідача грошові кошти.
Доводи апеляційної скарги не спростовують такого висновку суду першої інстанції та за своїм змістом є доводами відзиву на позовну заяву, яким в оскаржуваному рішенні надано належну правову оцінку.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що матеріалами справи підтверджується оплата і надання адвокатом правничої допомоги, заявлені до компенсації суми, тому суд вважав заявлені суми обґрунтованими і співмірними у даній справі.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно  дослідив  і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду.
В частині оскарження апелянтом додаткового рішення суду першої інстанції, то апеляційний суд зазначає наступне.
Встановлено, що 02 лютого 2023 року до суду надійшлоклопотання адвоката Гапон С.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 про вирішення питання щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу з копіями документів. 
На підтвердження витрат на оплату послуг адвоката, суду надано: Договір про надання правової допомоги №30-03/08-22 від 03 серпня 2022 року з адвокатом Гапон С.В., додаток №1 до Договору, згідно з яким: підготовка позову складає 5000 грн., відповіді на відзив - 2500 грн., участь у судовому засіданні 2000 грн. (або 1000 грн. якщо засідання не відбулось), Додаткова угода №1, якою продовжено строк дії договору, Акт приймання-передачі послуг №1 від 27 січня 2023 року, згідно з яким сума правової допомоги у цій справі складає 14000 грн., з яких: 5000 грн. - складання позову, 2500 грн. - складання відповіді на відзив; 1000 грн. - прибуття в засідання 15 листопада 2022 року, яке не відбулось, 1000 грн. - прибуття в засідання 12 грудня 2022 року, яке не відбулось, 2000 грн. - участь у засіданні 26 січня 2023 року, 2500 грн. - складення клопотання про ухвалення додаткового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, що пов`язані з розглядом справи, належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява N19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
З урахуванням викладеного, проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку під час ухвалення додаткового рішення про задоволення заяви представника позивача та відшкодуванню судових витрат, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування.
Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 3500 грн.
На підтвердження понесений судових витрат на правову (правничу) допомогу представником позивача було додано до відзиву на апеляційну скаргу:Договір про надання правової допомоги №30-03/08-22 від 03.08.2022 року з адвокатом Гапон С.В., додаток № 1 до Договору, згідно з яким: підготовка та подача апеляційної скарги/заперечення на апеляційну скаргу складає 3500 грн., Додаткова угода № 1, якою продовжено строк дії договору, Акт приймання-передачі послуг № 2 від 21 квітня 2023 року, згідно з яким сума правової допомоги в інтересах ОСОБА_1 за підготовку відзиву на апеляційну скаргу складає 3500 грн.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що представник позивача у відповідно до вимог ЦПК України надіслав відзив на апеляційну скаргу відповідачу ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення. 
Разом з тим клопотання про зменшення розміру судових витрат від відповідача до апеляційного суду не надходило.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати позивачки на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції (складання відзиву на апеляційну скаргу) у розмірі 3500 грн, що обумовлено договором про надання правової допомоги №30-03/08-22 від 03 серпня 2022 року, протоколом погодження обсягу та вартості послуг.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду та додаткове рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не можуть бути скасовані з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, 
 
постановив:
 
          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека»  залишити без задоволення. 
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2023 року та додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року залишити без змін. 
Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (ЄДРПОУ: 39155132, адреса: 04075, м. Київ, вул. Квітки Цісик, буд. 56) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3500 гривень.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба