ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                
 
01 листопада 2023 року                                                
м. Київ
 
справа № 296/11089/20
 
провадження № 61-8994св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - територіальна громада м. Житомира в особі Житомирської міської ради,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Янчуком Максимом Олександровичем на рішення Корольовського районного суду м. Житомира                        від 20 січня 2022 року у складі судді Маслак В. П. та постанову Житомирського апеляційного суду від 17 травня 2023 року у складі колегії суддів: Шевчук А. М., Талько О. Б., Коломієць О. С., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 

 
Короткий зміст позовних заяв
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до                    територіальної громади м. Житомира в особі Житомирської міської ради про скасування права власності, встановлення факту володіння майном, визнання права власності в порядку спадкування.
 
Позовна заява мотивована тим, що 26 листопада 1965 року їх батько - ОСОБА_3 склав заповіт на користь своєї дружини (їх матері) - ОСОБА_4 . Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . 
Зазначали, що з невідомих причин спадщина була прийнята не спадкоємцем за заповітом - ОСОБА_4 , а спадкоємцями за законом - дружиною та дітьми спадкодавця, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 ,                     ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , по 1/7 частині за кожним. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла їх мати - ОСОБА_4 . Інші спадкоємці, окрім позивачів, також померли. Позивачі вважають, що спадщина після смерті батька була оформлена неправильно.
Спадщину повинна була прийняти лише ОСОБА_4 . Після її смерті спадщину фактично прийняли вони, інші спадкоємці померли.
 
Ураховуючи наведене, позивачі просили суд:
- скасувати право власності по 1/7 за кожним: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,                     ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- встановити факт володіння ОСОБА_4 будинком, розташованим за адресою:                   АДРЕСА_1 , як спадкоємцем за заповітом; - визнати за                        ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , по 1/2 частині за кожною.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20 січня 2022 року                         у задоволенні позову  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.
 
Рішення районного суду мотивовано тим, що після смерті ОСОБА_6 та                       ОСОБА_5 заяви про вступ у спадщину подали спадкоємці за законом.
Відповідачем у справі залучено лише територіальну громаду м. Житомира в особі Житомирської міської ради.
Районний суд вважав, що позов пред`явлено до неналежних відповідачів, яких рішення по справі безпосередньо стосується, позивачем у підготовчому судовому засіданні не заявлено клопотання про залучення до участі у справі як співвідповідачів осіб, на яких поширюються наслідки скасування права власності на спадкове майно.
Крім того, зазначив, що позивачами неправильно обрано спосіб захисту в частині скасування права власності на житловий будинок, оскільки такий не буде гарантувати ефективне відновлення права у його практичному застосуванні. 
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 17 травня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Янчука М. О. залишено без задоволення.
Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 січня 2022 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, отже, судове рішення є законним та обґрунтованими, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками районного суду про те, що позов пред`явлено до неналежних відповідачів, яких рішення в справі безпосередньо стосується та позивачами у підготовчому судовому засіданні не заявлено клопотання про залучення у справу як співвідповідачів осіб, на яких поширюються наслідки скасування права власності на спадкове майно.
Крім того, апеляційний суд зазначив, що зі змісту позовної заяви не вбачається, які саме права позивачів не визнає або порушує визначений ними відповідач.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 січня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 17 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У червні 2023 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду                           у складі Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У серпні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 , яка подана її представником - ОСОБА_8 , мотивована тим, що суди не звернули уваги на порушення порядку спадкування, оскільки спадкування за заповітом є пріоритетним та першочерговим, а його порушення є підставою для скасування будь якого іншого порядку спадкування.
 
Зазначає, що відсутні правові висновки щодо наслідків порушення порядку  спадкування відповідно до норм Цивільного кодексу Української РСР, прийнятого 1963 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) та відсутні правові висновки і щодо питань належного способу захисту в аналогічній ситуації.
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень  ОСОБА_1  вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що передбачено пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 03 січня 1966 року серії НОМЕР_1 (а. с. 43).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 вересня 1994 року спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли дружина та діти в рівних частках - по 1/7 спадкового майна (житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ) кожен, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,                   ОСОБА_7 (а .с. 20).
Відповідно до інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно від 30 квітня 2008 року №18683677 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за власниками: ОСОБА_4 - 1/7 частки, ОСОБА_5 - 1/7 частки, ОСОБА_6 - 1/7 частки, ОСОБА_3 - 1/7 частки, ОСОБА_2 - 1/7 частки, ОСОБА_1 - 1/7 частки та ОСОБА_7 - 1/7 частки (а. с. 25 - 26).
З огляду на витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян підтверджений факт, що 07 липня 1978 року відділом Державного реєстру актів цивільного стану (Державного реєстру актів цивільного стану - далі ДРАЦС) Житомирського міського управління юстиції вчинений актовий запис №1100 про реєстрацію шлюбу ОСОБА_10 із ОСОБА_6 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_11 ).
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2 (а. с. 46). Із матеріалів спадкової справи №470/1995 до майна померлої ОСОБА_4 слідує, що ОСОБА_4 за життя склала заповіт від 17 грудня 1977 року, яким заповіла все своє майно сину ОСОБА_6 (а. с. 102). До нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 96 - 97). За матеріалами справи ОСОБА_4 та ОСОБА_6 проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 , тобто у спірному будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 27 грудня 2007 року серії НОМЕР_3 (а.с.109). Із матеріалів спадкової справи №28/2008 до майна померлого ОСОБА_6 вбачається, що до Першої Житомирської державної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися діти померлого: ОСОБА_12 (заява надійшла 16 січня 2008 року), ОСОБА_13 (заява надійшла у липні 2008 року) та дружина - ОСОБА_14 (заява надійшла 08 лютого 2008 року) (а. с. 106, 112, 117). Спадкоємець ОСОБА_6 , його дружина ОСОБА_14 , проживали за адресою: АДРЕСА_1 , тобто у спірному житловому будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 29 грудня 2007 року серії НОМЕР_4 (а. с. 124). Із матеріалів спадкової справи №333/2008 до майна померлої ОСОБА_5 вбачається, що до Першої Житомирської державної нотаріальної контори 18 квітня 2008 року надійшла заява дочки померлої - ОСОБА_15 про прийняття спадщини після смерті матері                 (а. с. 123).
ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 08 червня 2019 року серії НОМЕР_5 (а. с. 39). Із матеріалів спадкової справи №168/2020 до майна померлого ОСОБА_7 вбачається, що до Житомирської державної нотаріальної контори 24 березня 2020 року надійшла претензія                                  АК КБ «ПриватБанк», як кредитора спадкодавця в порядку статті 1281 ЦК України (а. с. 139 - 148).
 
1.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 , яка подана її представником - ОСОБА_8 , підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                     з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним                              і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає з огляду на таке.
 
15 березня 2023 року в судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи було задоволено клопотання представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката           Янчука М. О. про долучення до матеріалів справи свідоцтва про смерть ОСОБА_2                             від 08 березня 2022 року серія НОМЕР_6 та витребування із Державної нотаріальної контори копію спадкової справи відносно ОСОБА_2 
20 березня 2023 року апеляційним судом направлено лист до Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області про надання інформації щодо спадкової справи ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , після ухвалення рішення суду районним судом.
27 березня 2023 року Житомирською державною нотаріальною контору Житомирської області надано відповідь про те, що спадкова справа до майна померлої ОСОБА_2 не заводилась.
 
Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі                          у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
 
Отже, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку із вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.
 
Пунктом 7 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін                       у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
 
У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
Відповідно до статей 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані                             з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь                      у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
 
У цій справі предметом позову є: 
- скасування права власності по 1/7 за кожним: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,                       ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- встановлення факту володіння ОСОБА_4 будинком за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом (після смерті матері ОСОБА_4 ) на житловий будинок за адресою:                             АДРЕСА_1 .
 
Встановлені обставини вказують, що захист права власності не належить до тих прав, які відповідно до статті 1219 ЦК України є особистими і стосовно яких правонаступництво недопустиме, оскільки здійснення цього права не пов`язано                     з певною особою, а тому може здійснюватися і спадкоємцями цієї особи на передбачених законом умовах.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.
 
Частиною третьою статті 377 ЦПК України передбачено, що якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.
 
Суд апеляційної інстанції, розглядаючи вказану цивільну справу по суті на вказане не звернув увагу, помилково застосував положення статті 377 ЦПК України, оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво.
 
Апеляційний суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_2 , тобто після відкриття апеляційного провадження, не врахував, що спірні правовідносини допускають правонаступництво та всупереч пункту 1 частини першої статті 251 ЦПК України не зупинив провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника та розглянув справу по суті щодо померлої особи, яка немає цивільної процесуальної правосуб`єктності, що передбачено статтями 46, 47 ЦПК України.
 
Отже, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції було порушено процесуальні норми у процесі розгляду справи, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
 
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, суд апеляційної інстанції не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому справу необхідно передати на новий розгляд до апеляційного суду.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Янчуком Максимом Олександровичем, - задовольнити частково.
 
Постанову Житомирського апеляційного суду від 17 травня 2023 року скасувати,                   а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,      є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   І. Ю. Гулейков     Б. І. Гулько     Г. В. Коломієць     Р. А. Лідовець