ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/7478/23                                                Головуючий суддя І інстанції Карасава І. О.
Провадження № 33/818/1074/23                                        Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
               10 листопада 2023 року                                                                м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до відповідальності – ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 06 вересня 2023 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 ,
- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.
       Постановою встановлено, що 12 серпня 2023 року о 06:50 год. в Харківській області Харківському районі, м. Мерефа, вул. Дніпровська, водій ОСОБА_1 керував моторолером без реєстраційного номеру з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора та у встановленому законом порядку у закладі охорони здоров`я відмовився, чим просив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України.
       В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, посилаючись на те, що працівниками поліції був порушений порядок проведення огляду на стан сп`яніння, який передбачений ст. 266 КУпАП. Також вважав, що працівники поліції здійснювали відеофікацію події не в установленому законом порядку.
       Разом з цим ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений процесуальний строк на оскарження судової постанови посилаючись на те, що останнім днем строку на оскарження цієї постанови є неробочий день. Крім того, повний текст судової постанови він отримав лише 13.09.2023 року, а апеляційну скаргу подав 20.09.2023 року.
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права оскарження судових рішень, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_2 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбаченого п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості: протоколу про адміністративне правопорушення; відеозапису, який долучено працівниками поліції до протоколу; акті огляду на стан сп`яніння; направленні на огляд водія.
       Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 , 12.08.2023 року об 06.50 год. керував моторолером без номерного занака з ознаками алкогольного сп`яніння, а аме запах алкоголю з порожнини рота. На місці зупинки транспортного засобу відмовився продути газоаналізатор, а також відмовився пройти у встановленому порядку медичний огляд на стан сп`яніння.
       В матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк. 11).
       З відомостей цього відеозапису об`єктивно вбачається, що працівники поліції склали стосовно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення та ознайомили останнього з його змістом, проте ОСОБА_1 відмовився від підпису цього протоколу.
Такі відомості відеозапису, поза розумним сумнівом, свідчить про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про те, що стосовно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.
       Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не звертався із позовом до суду в порядку КАСУ щодо дій працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів щодо незаконності дій працівників поліції, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.
       Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг ОСОБА_1 щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно нього, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.
       Крім того, з відомостей відеозапису вбачається, що працівники поліції рухались на службовому автомобілі про проїжджій частині та назустріч ним рухався ОСОБА_1 за кермом моторолера без шолома. Працівники поліції почали наздоганяти ОСОБА_1 та надавати йому вимогу за допомогою гучномовця про зупинку. ОСОБА_1 ігнорував вимоги працівників поліції щодо зупинки та був зупинений працівниками поліції шляхом блокування транспортного засобу, яким він керував. Після зупинки ОСОБА_1 , працівники поліції під час спілкування з ним виявили ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини.
       В судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі.
       Крім того, з відеозапису вбачається, що працівники поліції запропонували ОСОБА_1 надати свої письмові пояснення, від чого останній відмовився. Після цього працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 про те, що складений стосовно нього протокол буде направлений для розгляду до Харківського районного суду Харківської області, з чим ОСОБА_1 погоджувався. Будь-яких заперечень або незгод з діями працівників поліції не висловлював.
       Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції.
Поряд з цим, в матеріалах справи міститься бланк направлення на огляд водія транспортного засобу (арк. 4), що свідчить про додержання працівникам поліції вимоги п.8 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спростовую такі твердження апелянта.
Крім того, санкція статті ч.1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Тобто, санкція цієї статті не передбачає будь-якої альтернативи у застосуванні стягнення, а передбачає лише накладення на правопорушника штрафу разом з обов`язковим позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк, а тому у суду апеляційної інстанції, як і у суду першої інстанції, відсутня будь-яка процесуальна можливість застосувати до винної особи у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, а тому такі твердження ОСОБА_1 є необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.  У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.  Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Аналізуючи послідовність дій працівників поліції суд апеляційної інстанції встановив, що зупинивши ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, виявили у останнього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки, а також у закладі охорони здоров`я від чого ОСОБА_1 відмовився.
Отже суд апеляційної інстанції не вбачає будь-яких порушень в діях працівників поліції під час складення протоколу стосовно ОСОБА_1 , а тому такі твердження апелянта є суб`єктивними, оскільки не підтверджуються будь-якими фактичними відомостями, а тому суд ставиться до них критично.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Поряд з цим, належить врахувати те, що відповідно до відомостей довідки (арк. 5), ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, що об`єктивно вказує на те, що ОСОБА_1 знає ПДР України, що він підтвердив в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.
 
Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України,  водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, апеляційний суд вбачає, щов ОСОБА_3 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.
 
Відповідно до вимог п. 1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила несуть відповідальність згідно із законодавством.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Харківського районного суду Харківської області від 06 вересня 2023 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 06 вересня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
              
Суддя                                                 С.К. Шабельніков