ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 753/9726/20
провадження № 61-7824св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., від 19 квітня 2023 року.
Короткий зміст заявлених позовних вимог
1.            У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення до жилого приміщення та надання дублікату ключів.
2.            Свої вимоги позивач мотивував тим, що він перебував у шлюбі з 
ОСОБА_2 з 04 жовтня 1997 року. В період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 . 
3.            Позивач вказував, що 27 квітня 2016 року він отримав ордер на сім`ю з трьох осіб на вселення до службової квартири 
АДРЕСА_1 , всі особи зареєструвались і є зареєстрованими на цей час.
4.            13 січня 2020 року він звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, а 27 січня 
2020 року, повернувшись з Кіровоградської області від своїх батьків, не зміг потрапити до своєї квартири, оскільки відповідачка замінила замок вхідних дверей, не повідомивши про це його. На його вимогу відкрити двері і надати ключі від вхідних дверей відповідачка не реагувала. В подальшому вона заперечувала щодо заміни замка, але згодом визнала, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, тому він не має права на користування спірною квартирою. 
5 .            Позивач зазначав, що 27 січня 2020 року він звернувся до Дарницького управління поліції ГУНП в м. Києві із заявою про порушення відповідачкою його права користування житлом. В ході перевірки було встановлено, що відповідачка дійсно замінила замок вхідних дверей квартири. 
6.            31 січня 2020 року близько 10 год 00 хв. він повторно здійснив спробу потрапити до спірної квартири, але мати відповідачки вчинила галас, що він є сторонньою особою і хоче незаконно проникнути до житла та пограбувати його. Відтак, 31 січня 2020 року він був вимушений повторно звернутись до Дарницького управління поліції ГУНП в м. Києві із заявою про порушення його житлових прав. Однак з часу виникнення між сторонами спору конфліктної ситуації не може потрапити до квартири, користуватись житлом і своїми речами.
7.            Із урахуванням зазначеного, а також уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просив усунути йому перешкоди у користуванні квартирою             АДРЕСА_1 з боку відповідачки, вселити його до спірної квартири та передати дублікати ключів від вхідних дверей квартири і від дверей коридору загального користування.
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
8.           Рішенням Дарницького районного суду міста Києва у складі судді 
Колесника О. М.від 23 вересня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
9.           Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позивач не надав доказів заміни замків вхідних дверей спірної квартири, створення перешкод йому з боку відповідачки у користуванні спірним житлом 27 та 
31 січня 2020 року або в інший час, тому у задоволенні позову проусунення перешкод у користуванні квартирою 
АДРЕСА_1 необхідно відмовити. Оскільки позовні вимоги позивача про вселення до спірного жилого приміщення та надання дублікату ключів від вхідних дверей квартири і від дверей коридору загального користування є похідними від першої вимоги про усунення перешкод у користуванні житлом, у задоволенні якої відмовлено судом, тому і всі похідні вимоги визнані такими, що не підлягають задоволенню.
Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції
10.        Постановою Київського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
11.        Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 вересня 
2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов 
ОСОБА_1 задоволено.
12.        Вселено ОСОБА_1 до квартири 
АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у постійному користуванні квартирою 
АДРЕСА_1 і надати останньому ключі від вказаної квартири та від дверей загального користування, що знаходяться на 12 поверсі будинку                                     по АДРЕСА_3 , де знаходиться зазначена квартира.
13 .        Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки матеріалами справи встановлено факт перешкоджання позивачу відповідачкою у користуванні спірною квартирою. З урахуванням того, що позивач іншого житла не має, водночас має право на користування квартирою АДРЕСА_1 , а відповідачка чинить йому перешкоди у цьому, його вимоги підлягають до задоволення. 
ОСОБА_1 відповідно до положень статей 9, 64 Житлового кодексу України має право на користування спірною квартирою, а відповідачка всупереч положенням частини другої статті 13 Цивільного кодексу України чинить йому перешкоди в цьому, тому право позивача підлягає судовому захисту.   
Узагальнені доводи касаційної скарги
14.        23 травня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року і залишити в силі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року.
15.         Підставами касаційного оскарження вказаного судового рішення заявниця зазначила неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 30 січня 2019 року у справі 
№ 569/17272/15-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17, від 09 січня 
2020 року у справі № 826/16077/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18, від 18 березня 2020  року у справі № 129/1033/13, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 13 січня 2021 року у справі № 264/949/19, від 19 січня 
2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 14 квітня 2021 року у справі № 520/17947/18, від 22 квітня 2021 року у справі 
№ 295/5066/19, від 11 серпня 2021 року у справі № 363/3686/18, від 19 січня 
2022 року у справі № 727/10631/20, від 21 вересня 2022 року у справі 
№ 645/5557/16-ц, від 22 березня 2023 року у справі № 369/3149/19, а також не дослідив належним чином зібрані у справі докази (пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
16.         Заявниця зазначає, що при вирішенні спору апеляційним судом неправильно застосовано до спірних правовідносин положення статті 396 ЦК України, оскільки спірна квартира є комунальною власністю територіальної громади міста Києва та перебуває у господарському віданні комунального підприємства, а тому спірні правовідносини регулюються нормами ЖК України. Також помилковим вважає застосування до спірних правовідносин приписів статті 64 ЖК України, оскільки вказана правова норма визначає права і обов`язки членів сім`ї наймача, однак сторони спору не є членами сім`ї.
17.         Заявниця звертає увагу на те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту прав, який не відповідає вимогам статті 16 ЦК України. Вимога позивача про зобов`язання її не чинити перешкоди у постійному користуванні квартирою не ґрунтується на вимогах закону, а тому така вимога не може бути задоволена судом. Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд фактично визначив по суті постійне право позивача та постійне зобов`язання відповідачки на майбутнє, що не узгоджується із основними завданнями та засадами цивільного судочинства.
18.         Згідно з доводами касаційної скарги, надані позивачем до суду докази не можуть бути достатньою підставою вважати встановленим та доведеним факт створення відповідачкою перешкод позивачу у користуванні спірною квартирою шляхом заміни замків від дверей квартири або будь-яких інших перешкод. Однак апеляційний суд поклав в основу судового рішення неналежні та недопустимі докази, які викликають обґрунтовані сумніви. Одні лише звернення позивача до правоохоронних органів не підтверджують факт вчинення відповідачкою перешкод у користуванні житлом та заміни замків у вхідних дверях.  
19.         Заявниця стверджує, що апеляційним судом не було надано належної оцінки доказам, які були подані стороною відповідачки, взято за основу лише докази, подані позивачем.
20.         Згідно з доводами заявниці, вона ніколи не чинила позивачу жодних перешкод у користуванні спірною квартирою, яку він з власної ініціативи добровільно залишив.
21.         Також заявниця звертає увагу на неналежний склад учасників справи, незалучення до участі у справі усіх відповідачів, які були залучені в якості третіх осіб.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
22.         Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 753/9726/20.
23.         17 листопада 2023 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 753/9726/20 розподілено судді-доповідачеві.
24.         Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2023 рокусправу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу 
25.         У поданому відзиві на касаційну скаргу представник позивача 
 ОСОБА_1 - ОСОБА_6 посилається на те, що постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, прийнятою відповідно до норм матеріального і процесуального права. Вважає, що апеляційний суд дійшов цілком правильного висновку про задоволення позовних вимог, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі. Після вселення до неприватизованого житла, основним квартиронаймачем є позивач, усі зареєстровані у квартирі особи, у тому числі й відповідачка, набули із позивачем рівних прав та обов`язків, що випливають із договору найму житлового приміщення. Позивач, відповідачка та їх спільна дитина мають рівні права у користуванні та проживанні у спірній квартирі, однак відповідачка чинить позивачу перешкоди у вільному користуванні квартирою, змінила вхідні замки у дверях, чим незаконно обмежила у праві користування житлом та особистими речами, які знаходяться у квартирі. На підтвердження того, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою суду було надано належні докази. Позивач неодноразово звертався до управління поліції з письмовою заявою про порушення права користування житлом. Також позивач вказує, що він не має наразі у своїй власності будь-якого іншого житла і зареєстрований за адресою спірної квартири, проте позбавлений права користуватися нею у зв`язку із створенням перешкод відповідачкою. 
26.         Також представник позивача вказує на те, що саме відповідачка, а не третя особа, чинить йому перешкоди у користуванні житлом, а тому позов подано до належної сторони. 
27.         У поданих письмових поясненнях на відзив сторони позивача ОСОБА_2 підтримує доводи касаційної скарги, заперечує щодо доводів поданого відзиву, а також вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу за подання відзиву на касаційну скаргу.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
28.          ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 04 жовтня 1997 року. В період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 .
29.         Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 червня 
2020 року у справі № 753/3445/20, яке набрало законної сили 20 липня 
2020 року, шлюб між сторонами розірвано.
30.         27 квітня 2016 року Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією старшому слідчому ГУ Національної поліції у м. Києві 
Напханюку О. А. був виданий ордер № 5330 на право зайняття службового жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 на сім`ю з трьох осіб: його ОСОБА_1 , його дружину 
ОСОБА_7 , відповідачки у справі, та їх сина ОСОБА_3 , третю особу у справі.
31.         Спірна квартира є ізольованою, не приватизованою, двокімнатною, загальною жилою площею 30,0 кв. м, розташованою на 12 поверсі 16-ти поверхового будинку. Зареєстрованими на день подачі позову до суду в спірній квартирі є особи, які зазначені у ордері, що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб.
32.         В подальшому 07 серпня 2020 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_8 , який був зареєстрований Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1199.
33.         10 серпня 2020 року у ОСОБА_1 із ОСОБА_8 , з якою він перебував в шлюбі, народився син ОСОБА_4 , який з 21 вересня 2020 року був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання особи. Тобто на день розгляду справи в спірній квартирі є зареєстрованими чотири особи.
34.         Позивач на відповідній правовій підставі вселився до квартири АДРЕСА_1 та зареєструвався в ній як наймач, що підтверджується ордером № 5330 від 27 квітня 2016 року та витягом з Реєстру територіальної громадим м. Києва.
35.         27 січня 2020 року ОСОБА_1 було подано до Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві заяву про те, що цього дня він не зміг потрапити до квартири, в якій зареєстрований та має право на проживання з підстав заміни у його відсутність відповідачкою ОСОБА_9 замків у вхідних дверях квартири та коридору загального користування, що знаходяться на 12 поверсі будинку АДРЕСА_3 . Факт направлення вказаної заяви підтверджується описом направлення цінного листа.
36.         Заява подібного змісту була направлена до Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві ОСОБА_1 і 31 січня 2020 року.
37.         Відповідно до листа-відповіді Дарницького управління поліції ГУ НП                         в м. Києві від 14 лютого 2020 року № Н-566/125/48/04-2020 та копії довідки, складеної ДОП ВП Дарницького УП в м. Києві, позивач дійсно звертався до органів поліції щодо порушення його житлових прав, працівники поліції обмежилися висновком про те, що між сторонами існують цивільно-правові відносини, у зв`язку із чим відомості не вносилися до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
38.         Також з приводу створення відповідачкою перешкод ОСОБА_1 у користуванні вказаною квартирою у судовому засіданні 28 липня 2022 року були заслухані свідчення свідка ОСОБА_10 , який підтвердив факт своєї присутності при розмові позивача із відповідачкою і перешкоджанні позивачу у входженні до спірної квартири та той факт, що ключі від квартири, якими раніше користувався позивач, не відкривали вхідних дверей.  
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
39.         Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
40.         Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
41.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
42.         Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
43.         Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
44.         Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
45.         Стаття 47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
46.         Відповідно частини першої, четвертої та п`ятої статті 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
47.         Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
48.         Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.
49.         За змістом частини першої статті 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
50.         Відповідно до частини першої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
51.         Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України).
52.         Відповідно до частини другої, шостої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
53.         За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
54.         У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
55.         Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановивши характер спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку, що права позивача є порушеними та такими, що підлягають захисту шляхом вселення позивача до квартири 
АДРЕСА_1 із зобов`язанням ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у постійному користуванні вказаною квартирою.
56 .         При вирішенні спору апеляційним судом оцінено докази, які мають значення для правильного вирішення спору, зокрема звернення позивача до правоохоронних органів з приводу виникнення конфліктної ситуації щодо користування житлом, враховано покази свідка, якими підтверджено наявність перешкод у доступі позивача до спірної квартири.
57.         Доводи відповідачки про те, що між сторонами відсутній спір з приводу користування спірною квартирою, а вона не створює перешкод у користуванні житлом, спростовуються дослідженими апеляційним судом доказами.
58.         Судами встановлено, що у позивача відсутнє інше житло, а службове житло, яке є предметом спору, було надано йому як основному квартиронаймачу та працівнику Національної поліції України, отже він має право на безперешкодний доступ до отриманого у користування службового житла, до якого він не втратив інтерес.
59.         Окрім зазначеного, ОСОБА_2 зверталася до суду із позовом до ОСОБА_1 у справі № 753/13377/20 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке є предметом спору у цій справі, що свідчить про зацікавленість позивачки у позбавленні позивача права на користування квартирою.
60.         Із урахуванням вищевказаного, апеляційний суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог у спосіб обраним позивачем, який відновить його порушене право на вільне користування спірною квартирою. Відомостей про застосування насильства у сім`ї у цій справі встановлено не було. Таким чином у цій справі було забезпечено справедливий баланс між відповідними конкуруючими приватними інтересами позивача, його молодшого сина й відповідачки.
61.         Слід зазначити, що спір з приводу користування спірною квартирою виник між колишнім подружжям, а тому позивачем правомірно заявлено позовні вимоги саме до ОСОБА_2 , як до належної сторони у цьому спорі. 
62.         Колегія суддів звертає увагу, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                 № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
63.         Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята без додержання норм матеріального і процесуального права, а посилання апеляційного суду на положення 
статті 396 ЦК України, якою врегульовано захист речових прав на чуже майно, на правильність вирішення спору не впливає.
64.         Колегія суддів враховує, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
65.         За встановлених у цій справі обставин висновки суду апеляційної інстанцій не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.
66.         Колегія суддів, надаючи оцінку судовому рішенню апеляційного суду на предмет його законності у межах доводів касаційної скарги, погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, оскільки апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов загалом обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
67.         Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, понесених в суді касаційної інстанції
68.             Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
69.             Згідно з положеннями частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення           позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
70.         Із клопотанням про відшкодування судових витрат, понесених у суді касаційної інстанції, звернулася представник позивача  ОСОБА_1 - 
ОСОБА_6 . Клопотання про відшкодування судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подання касаційної скарги, у прохальній частині касаційної скарги також порушила відповідачка -  ОСОБА_2 .
71.         Ураховуючи, що касаційна скарга  ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, понесені нею судові витрати у суді касаційної інстанції підлягають залишенню за нею.
72.         Натомість понесені судові витрати на правничу допомогу  ОСОБА_1 підлягають частковому відшкодуванню на підставі положень пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України.
73.         На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції представником  ОСОБА_1 - 
 ОСОБА_6 надано договір про надання правової допомоги № 11/11/2021 
від 11 листопада 2021 року та додаткову угоду № 1 до вказаного договору 
від 12 листопада 2022 року, акт від 10 липня 2023 року про надання послуг на правову допомогу (ознайомлення із матеріалами справи - 2 000 грн; аналіз касаційної скарги - 1 000 грн; складання відзиву 4 000 грн; участь у судовому розгляді касаційної скарги 3 000 грн), ордер на надання правової допомоги у Верховному Суді.
74.         Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
75.         Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
76.         Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
77.         Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
78.         Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
79.         Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній             розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, § 268).
80.         Ураховуючи обсяг наданих  ОСОБА_1 адвокатом Осадчою Н. О. послуг, зокрема підготовка та подання відзиву на касаційну скаргу, ознайомлення із матеріалами справи, беручи до уваги, що цей представник позивача приймала участь у розгляді справи в судах попередніх інстанцій, була обізнана з доводами відповідачки та змістом ухвалених судових рішень, а також розгляд справи в суді касаційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, колегія суддів вважає, що розумним, справедливим та співмірним розміром судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку розподілу судових витрат у суді касаційної інстанції, буде 3 000, 00 грн.
Керуючись статтями 141, 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу  ОСОБА_2  без задоволення.
2.            Постанову Київського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року залишити без змін.
3.            Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 )витрати на професійну правничу допомогу, надану у суді касаційної інстанції, у розмірі     3 000, 00 (три тисячі) грн.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий           	     Є. В. Синельников  	
Судді 	     О. В. Білоконь        О. М. Осіян         Н. Ю. Сакара   	
 	     В. В. Шипович