ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року	  м. Одеса	Справа № 916/530/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,
при секретарі судового засідання: Колцун В.В.,
за участю представників:
від Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" –         Здоренко В.Є.,
від Товариства з обмеженою відповідальністю "МИТРА-ЕКСПО" – Степанюк А.С.,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"
на рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2023, прийняте суддею Бездолею Д.О., м. Одеса, повний текст складено 17.07.2023,
у справі №916/530/23
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо"
про стягнення 2 010 235,98 грн

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо", в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову б/н від 19.04.2023 (вх.12911/23 від 20.04.2023) просило стягнути з відповідача на користь позивача борг у загальній сумі 2010235,98 грн, з яких: 227588,64 грн – заборгованість зі сплати лізингових платежів за договором за період з березня 2022 року по листопад 2022 року; 58485,06 грн – неустойка у розмірі подвійної орендної плати за користування річчю за час прострочення;       1724162,28 грн – вартість втраченого об`єкту лізингу.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором про фінансовий лізинг №00019786 від 09.12.2019, а також неправомірними діями Товариства з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо", яке, не зважаючи на припинення договірних відносин з позивачем, безпідставно не здійснило своєчасне повернення об`єкта лізингу та в подальшому після втрати останнього протиправно не виконало свого обов`язку з відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" вартості втраченого об`єкту лізингу.
За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 15.02.2023 відкрито провадження у справі №916/530/23.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.07.2023 у справі №916/530/23 (суддя Бездоля Д.О.) позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" борг в сумі 227588,64 грн та судовий збір в сумі 3413,83 грн.
Судове рішення мотивоване тим, що неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором про фінансовий лізинг №00019786 від 09.12.2019 спричинене форс-мажорними обставинами, існування яких підтверджене належними доказами та зумовлює відсутність підстав для покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" відповідальності у вигляді заявлених до стягнення сум неустойки та збитків (вартості втраченого об`єкту лізингу). При цьому місцевий господарський суд врахував, що сплата відповідачем лізингових платежів виступає основним зобов`язанням і не є відповідальністю, у зв`язку з чим заборгованість зі сплати вказаних платежів за договором про фінансовий лізинг №00019786 від 09.12.2019 за період з березня 2022 року по листопад 2022 року підлягає стягненню на користь позивача.
Не погодившись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2023 у справі №916/530/23 скасувати в частині відмови у задоволені позовної вимоги про стягнення 1724162,28 грн вартості втраченого об`єкту лізингу та постановити в цій частині нове рішення, яким вказану позовну вимогу задовольнити.
Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що укладений між сторонами договір про фінансовий лізинг №00019786 від 09.12.2019 був розірваний позивачем в односторонньому порядку з 22.12.2022, що зумовило виникнення у відповідача обов`язку негайно повернути об`єкт лізингу за вказаним договором, між тим Товариство з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" від виконання даного обов`язку безпідставно ухилилося, а в подальшому втратило об`єкт лізингу, у зв`язку з чим, беручи до уваги те, що відповідно до приписів чинного законодавства з моменту передачі об`єкта лізингу у володіння та користування лізингоодержувача на останнього покладається ризик втрати цього об`єкту, відповідач повинен відшкодувати Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" вартість втраченого об`єкту лізингу, тим більше, що позивач, як вигодонабувач, позбавлений можливості на отримання виплати у вигляді страхового відшкодування такої вартості. Крім того, за твердженням апелянта, у матеріалах справи відсутні докази повідомлення Товариством з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" позивача про існування форс-мажорних обставин у строк та в порядку, які були узгоджені сторонами в договорі про фінансовий лізинг №00019786 від 09.12.2019, тому несвоєчасне повідомлення відповідачем про настання обставин непереборної сили позбавляє останнього права посилатися на них як на підставу для звільнення від відповідальності.
У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 02.09.2023 (вх.№2465/23/Д2 від 06.09.2023) Товариство з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2023 у справі №916/530/23 – залишити без змін. Зокрема, відповідач посилається на те, що неможливість виконання ним своїх обов`язків за договором про фінансовий лізинг №00019786 від 09.12.2019, у тому числі і в частині повернення об`єкта лізингу після його розірвання позивачем в односторонньому порядку, була зумовлена наявністю підтверджених належними доказами форс-мажорних обставин у вигляді окупації території, на якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" здійснювало свою господарську діяльність і зберігало майно, у тому числі і об`єкт лізингу, що, в свою чергу, призвело до об`єктивної неможливості безпечно вивезти майно підприємства на підконтрольну Україні територію, при цьому про настання цих обставин непереборної сили відповідач повідомив позивача за першої можливості єдиним та лише іноді доступним способом, а саме: шляхом направлення електронного листа. Водночас відповідач зазначає про те, що об`єкт лізингу було викрадено невідомими озброєними особами, одягнутими у військову форму окупантів та незаконних бандитських формувань, і за цим фактом було зареєстровано кримінальне провадження, в якому триває досудове розслідування. Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ним більше двох років своєчасно та у повному обсязі сплачувалися лізингові платежі, у зв`язку з чим на час виникнення першого випадку прострочення внаслідок форс-мажорних обставин ним вже була виплачена більша частина вартості об`єкта лізингу, між тим позивач заявляє позовну вимогу про стягнення не залишкової, а повної ринкової вартості втраченого об`єкту лізингу, хоча даний об`єкт (автомобіль) перебував в експлуатації тривалий час, має амортизаційну зношеність і його вартість не може бути більшою, ніж на момент придбання.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 23.08.2023 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження, а ухвалою суду від 11.09.2023 вирішено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" на рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2023 у справі №916/530/23 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, та призначено дану справу до розгляду на 01.11.2023 об 11:00.
В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.11.2023 розгляд справи №916/530/23 було відкладено на 29.11.2023 о 10:00.
У судовому засіданні 29.11.2023, проведеному в режимі відеоконференції, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" апеляційну скаргу підтримав; представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" висловив заперечення проти її задоволення.
За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 09.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" ("Лізингодавець") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" ("Лізингоодержувач") укладено договір про фінансовий лізинг №00019786 (далі – договір №00019786 від 09.12.2019), відповідно до якого об`єктом лізингу виступає автомобіль MAN TGX 18.440 4X2 BLS, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 ; вартість об`єкта лізингу – 42000 євро; авансовий платіж –    10500 євро; кількість лізингових платежів – 60; строк лізингу – 60 місяців; лізинговий платіж – 742,46 євро; процентна ставка – 9,50% (змінювана), при цьому усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені у гривні і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що встановлений КБ АТ "Креді Агріколь Банк", якщо Лізингодавець не повідомить про інше відповідно до пункту 6.3 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.
Додатками до договору №00019786 від 09.12.2019 є загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу і графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування), який передбачає розмір платежів та термін їх сплати (з 09.12.2019 по 15.11.2024).
У розділі 2 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу зазначено, що вартість об`єкта лізингу – це погоджена сторонами вартість (ціна) об`єкта лізингу на момент укладення контракту, що зафіксована у контракті і відображає його справедливу та звичайну вартість.
В силу пунктів 3.2-3.4 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу Лізингодавець придбаває об`єкт лізингу (отримує право власності на об`єкт лізингу) та передає його Лізингоодержувачу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями українського законодавства та цього контракту. Лізингоодержувач користується об`єктом лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями чинного українського законодавства та забезпечує експлуатацію об`єкта лізингу відповідно до цього контракту. Після завершення строку лізингу за контрактом Лізингоодержувач придбаває об`єкт лізингу у Лізингодавця за купівельною ціною, що буде визначена останнім з урахуванням виконання Лізингоодержувачем своїх зобов`язань щодо сплати лізингових платежів та інших платежів, які підлягають здійсненню за цим контрактом. За умови повної сплати Лізингоодержувачем всіх платежів за контрактом, а також виходячи з припущення, що відповідне законодавство України, що регулює відносини сторін за контрактом, не зазнає змін після остаточного погашення Лізингоодержувачем всіх належних до сплати платежів за контрактом, купівельна ціна об`єкта лізингу буде вважатися належним чином сплаченою Лізингоодержувачем. У разі неповної сплати Лізингоодержувачем будь-яких платежів за контрактом розмір купівельної ціни буде визначений відповідним чином.
Після завершення строку дії цього контракту та здійснення останнього лізингового платежу, інших платежів за цим контрактом і виконання всіх зобов`язань Лізингоодержувачем право власності на об`єкт лізингу перейде до Лізингоодержувача. З цією метою сторони укладуть договір купівлі-продажу, підпишуть додаткову угоду до цього контракту або оформлять таке придбання в інший спосіб, запропонований Лізингодавцем (пункт 4.2 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу).
За умовами пункту 4.8 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу Лізингоодержувач несе відповідальність за всі ризики, пов`язані з пошкодженням, втратою або виведенням із ладу об`єкту лізингу, включно з випадками, коли такі ризики не покриваються страхуванням об`єкту лізингу або страхове відшкодування не підлягає виплаті. У разі відсутності страхового покриття Лізингоодержувач відшкодовує Лізингодавцю всі збитки, що можуть бути завдані об`єкту лізингу, незалежно від того чи були вони завдані з вини Лізингоодержувача, протягом 10 робочих днів із моменту направлення Лізингодавцем Лізингоодержувачу відповідного повідомлення.
Відповідно до пункту 4.10 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу Лізингоодержувач зобов`язаний негайно повідомити Лізингодавця про будь-які факти або дії третьої сторони стосовно об`єкту лізингу, а також про будь-які вчинені чи очікувані дії третіх сторін у зв`язку з примусовим виконанням, включаючи, окрім іншого, конфіскацію, затримання, вилучення об`єкту лізингу тощо. Лізингоодержувач уповноважений та зобов`язаний вживати усіх необхідних заходів і вчиняти всі дії з метою захисту права власності Лізингодавця.
Пунктом 4.13 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу визначено, що будь-яке невиконання або порушення будь-якої умови пункту 4 є підставою для припинення Лізингодавцем цього контракту. Відповідно при цьому застосовуються положення пункту 12 цього контракту.
Згідно з пунктом 6.1 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу для експлуатації об`єкту лізингу Лізингоодержувач щомісяця здійснюватиме на користь Лізингодавця лізингові платежі відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), що являє собою невід`ємну частину цього контракту, та інших положень контракту. Кожний лізинговий платіж включає: частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості об`єкту лізингу); проценти (винагорода Лізингодавця за отримання та використання Лізингоодержувачем об`єкту лізингу); комісії; покриття витрат, пов`язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки і на умовах, передбачених цим контрактом, та інші витрати, передбачені або прямо пов`язані з контрактом.
Сторони погоджуються, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим контрактом на користь Лізингодавця, відображають справедливу вартість об`єкта лізингу та забезпечують отримання Лізингодавцем суми, очікуваної станом на дату виконання контракту відповідно до чинного курсу обміну євро/долара США за безготівковими операціями, встановленого українським комерційним банком (ПАТ "Креді Агріколь Банк" або іншим банком) або Національним банком України (обмінний курс), як погоджено сторонами у договорі про фінансовий лізинг. При цьому інформація про курс обміну валют, що буде використовуватись для розрахунку лізингових платежів та інших платежів, буде розміщена Лізингодавцем та доступна Лізингоодержувачу на офіційній веб-сторінці Лізингодавця: www.porschefinance.ua. Лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов`язання, передбачені цим контрактом, розраховуються в євро/доларах США (як обумовлено сторонами в контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом за безготівковими операціями вказаного вище банку, чинним на робочий день, що передує дню виставлення рахунку (пункт 6.3 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу).
У пункті 6.5 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу вказано, що лізингові платежі перераховуються Лізингоодержувачем на рахунок, зазначений Лізингодавцем у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у цьому графіку. Лізингові платежі не підлягають поверненню Лізингоодержувачу, за винятком випадків, визначених контрактом.
Положеннями пункту 6.9 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу передбачено, що Лізингодавець виставляє та надсилає Лізингоодержувачу до 10 числа кожного місяця відповідні рахунки для сплати чергового лізингового платежу відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування). Черговий платіж підлягає сплаті у строк, відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування). У разі, якщо Лізингоодержувач не отримав рахунок для сплати чергового платежу, Лізингоодержувач не пізніше ніж за 3 робочих дні до настання відповідного строку сплати платежу звертається до Лізингодавця за відповідним рахунком. Лізингодавець має право надсилати рахунки за поштовою адресою та/або електронною поштою Лізингоодержувача, а Лізингоодержувач зобов`язаний забезпечити отримання рахунків та їх вчасну сплату.
В силу пункту 6.11 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу платежі, здійснені Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за цим контрактом, не підлягають поверненню Лізингоодержувачу у випадках дострокового закінчення строку лізингу/припинення контракту відповідно до пунктів 5.2, 12.5, 12.6, відмови Лізингоодержувача прийняти об`єкт лізингу (якщо всі характеристики об`єкту лізингу відповідають умовам контракту), придбати об`єкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2, а також якщо Лізингодавець вимагає повернення об`єкту лізингу відповідно до інших положень контракту.
За умовами пункту 6.16 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу здійснення Лізингоодержувачем лізингового платежу відповідно до пунктів 6.5, 6.12 контракту є підтвердженням належного надання Лізингодавцем та прийняття Лізингоодержувачем послуг за відповідний місяць, за який здійснюється лізинговий платіж. Сторони домовились вважати рахунки, видані Лізингодавцем та направлені Лізингоодержувачу, як це передбачено цим контрактом, актами приймання-передачі відповідних послуг, укладеними сторонами.
Зобов`язання зі сплати всіх або будь-яких платежів за контрактом покладається на Лізингоодержувача, якщо інше прямо не передбачено контрактом. Лізингоодержувач зобов`язався сплатити всі та будь-які платежі протягом 5 робочих днів з моменту відправлення Лізингоодержувачем відповідної вимоги та/або рахунку, якщо інший строк не обумовлено у контракті або погоджено сторонами додатково. Якщо Лізингоодержувач не сплатить платежі (платіж) у вказаний строк, Лізингодавець має право застосувати санкції за прострочення відповідно до пункту 8 контракту. Будь-які сплачені Лізингодавцем платежі за контрактом поверненню останньому не підлягають, якщо інше не встановлено в контракті. Лізингодавець має право повернути частину будь-якого сплаченого Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця платежу або весь платіж. Сторони погоджуються, що у випадку припинення контракту/відмови від контракту за ініціативою Лізингодавця відповідно до пункту 12 контракту Лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати лізингові платежі до моменту фактичного повернення об`єкту лізингу Лізингодавцю; такі платежі будуть вважатися платою за користування об`єктом лізингу (пункт 6.17 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу).
Відповідно до підпункту 8.3.2 пункту 8.3 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу якщо Лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплати одного лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, Лізингодавець має право припинити контракт/відмовитися від контракту і витребувати об`єкт лізингу від Лізингоодержувача, у тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.
Пунктом 11.7 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу визначено, що у випадку викрадення або суттєвого пошкодження об`єкта лізингу Лізингодавець отримує від страхової компанії відшкодування відповідно до договору/договорів добровільного страхування, якщо інше не буде погоджено сторонами.
У пунктах 12.1-12.3 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу узгоджено, що строк лізингу за цим контрактом визначається у договорі про фінансовий лізинг та графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування). Строк лізингу починається з дати підписання акту приймання-передачі Лізингоодержувачем об`єкта лізингу. Контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами, а у випадках нотаріального посвідчення – з моменту такого посвідчення, та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Контракт достроково припиняється: в односторонньому порядку у випадках, передбачених цим контрактом та законом; за згодою сторін; за рішенням суду у встановлених законом випадках.
Згідно з підпунктами 12.6.1, 12.6.9 пункту 12.6 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу Лізингодавець має право в односторонньому порядку припинити цей контракт/відмовитися від контракту та, також серед іншого, право на повернення об`єкта лізингу, зокрема, у випадку, якщо Лізингоодержувач не сплатив один наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов`язання зі сплати перевищує 30 календарних днів, або у випадку, коли об`єкт лізингу знищений чи втрачений іншим чином.
День, що вважатиметься датою припинення/відмови від контракту, визначається позивачем у відповідному повідомленні/вимозі. Лізингодавець насилає Лізингоодержувачу письмове повідомлення/вимогу про припинення/відмову від контракту та, за можливості, зв`язується з ним доступними засобами зв`язку для повідомлення про припинення/відмову від контракту. Таке повідомлення/вимога надсилається Лізингодавцем на адресу на адресу за зареєстрованим місцезнаходженням Лізингоодержувача. У випадку неотримання Лізингоодержувачем повідомлення/вимоги з будь-яких причин, він вважається належним чином повідомленим на десятий календарний день з дня відправлення такого повідомлення, що підтверджується документами з відміткою УДППЗ "Укрпошта" про прийняття повідомлення для відправки (пункт 12.7 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу).
Положеннями пункту 12.9 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу передбачено, що у разі дострокового закінчення строку лізингу/припинення контракту відповідно до пункту 12 контракту, відмови Лізингоодержувача придбати об`єкт лізингу, а також якщо Лізингодавець вимагає повернення об`єкту лізингу відповідно до інших положень контракту, Лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Лізингодавця, якщо інша адреса не вказана останнім, протягом              10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту.
В силу 13.1 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу Лізингоодержувач зобов`язаний у строки, встановлені Лізингодавцем, повернути об`єкт лізингу Лізингодавцю у всіх випадках дострокового закінчення строку лізингу, припинення контракту, крім випадку, коли Лізингоодержувач набуває право власності на об`єкт лізингу відповідно до умов контракту.
За умовами пунктів 17.1, 17.2 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу якщо внаслідок форс-мажорних обставин будь-яка сторона не може виконувати або затримує виконання будь-яких своїх зобов`язань за цим контрактом та негайно інформує про це іншу сторону, зазначаючи обставини, що становлять форс-мажор разом із тими доказами, які можливо надати, а також приблизний строк, протягом якого виконання своїх зобов`язань за цим контрактом такою стороною буде неможливим або відстроченим, сторона, яка зазнала впливу таких форс-мажорних обставин, звільняється від відповідальності перед іншою стороною за невиконання або відстрочення виконання своїх зобов`язань за цим контрактом. Сторона, що не зазнала впливу форс-мажорних обставин, може припинити цей контракт не раніше, ніж через 30 днів після надання іншій стороні відповідного повідомлення, проте таке повідомлення про припинення контракту вважається недійсним, якщо сторона, яка зазнала впливу форс-мажорних обставин, у повному обсязі поновлює виконання своїх зобов`язань до завершення вищезгаданого строку припинення шляхом надання повідомлення. Для цілей цього пункту "форс-мажорна обставина" означає будь-які непередбачувані на момент укладення цього контракту обставини, що знаходяться поза сферою контролю сторін, включаючи, без жодних обмежень вищезазначених загальних положень, страйки, заворушення, війни, пожежі, вибухи, повені, землетруси, а також інші природні стихійні лиха. Сторона, що зазнала дії форс-мажорної обставини, зобов`язується надати іншій стороні підтвердження компетентного органу про факт настання та період дії відповідної форс-мажорної обставини.
Додатковою угодою б/н від 22.06.2021 до договору №00019786 від 09.12.2019 змінено поштову/юридичну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо".
На виконання договору №00019786 від 09.12.2019 між сторонами було підписано без зауважень та скріплено печатками акт прийому-передачі б/н від 23.12.2019, на підставі якого відповідач отримав на умовах фінансового лізингу автомобіль MAN TGX 18.440 4X2 BLS, шасі № НОМЕР_1 , державний р/н НОМЕР_3 , колір білий, вартість об`єкта лізингу – 1104180 грн.
Як вбачається зі зведеної облікової виписки з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо", наданої позивачем, та не заперечується відповідачем, прострочення сплати лізингових платежів за договором №00019786 від 09.12.2019 почалося з платежу, який мав бути внесений до 15.03.2022, у зв`язку з чим загальний розмір такої заборгованості за рахунками, виставленими за період з березня місця по листопад місяць 2022 року, становить 227588,64 грн.
05.04.2022 та 07.05.2022 відповідач каналами електронного зв`язку (на адресу електронної пошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна") надіслав листи, в яких повідомив про наявність форс-мажорних обставин, у той час як позивач в адресованих Товариству з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" відповідях від 04.05.2022 та 09.05.2022, які також були направлені електронною поштою, зазначив про можливе відтермінування оплати за рахунками, необхідність очікування на додаткову комунікацію та не нарахування штрафних санкцій.
08.12.2022 позивач засобами поштового зв`язку (листом з описом вкладення) надіслав Товариству з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" вимогу №00019786 від 30.11.2022 про сплату заборгованості за договором №00019786 від 09.12.2019, повернення об`єкту лізингу та повідомлення про відмову від вказаного договору (поштове відправлення №0503240009538).
Відповідно до роздруківки відомостей з офіційного Інтернет-сайту "Укрпошта" про відстеження поштового відправлення №0503240009538 останній запис щодо стану цього відправлення внесений 12.01.2023 та сформульований наступним чином: "відправлення прямує до точки видачі/доставки".
Згідно з витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) №81584395 від 08.12.2022 на підставі договору №00019786 від 09.12.2019 було зареєстровано звернення стягнення на майно.
В подальшому 21.03.2023 відповідач надіслав на адресу електронної пошти позивача повідомлення про форс-мажорні обставини та неможливість виконання зобов`язань за договором №00019786 від 09.12.2019.
За результатами опрацювання вищенаведеного повідомлення Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" надало відповідь №3115 від 23.03.2023, в якій зазначило про припинення позивачем договору №00019786 від 09.12.2019 в односторонньому порядку з 17.12.2022, про необхідність повідомлення відповідачем страхової компанії про настання страхового випадку та про наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" зобов`язань з відшкодування витрат і збитків.
У матеріалах справи містяться копії заяви б/н від 19.03.2023 до Акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" про подію та на виплату за договором добровільного страхування автомобіля MAN TGX 18.440 4X2 BLS (номер кузова: НОМЕР_1 , державний р/н НОМЕР_3 ) за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом, письмові пояснення по страховому випадку та відмова Акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" №3436/12ЦВ від 10.04.2023 у виплаті страхового відшкодування.
Позивачем до місцевого господарського суду також було надано копію звіту №101 від 10.04.2023 про оцінку транспортного засобу, складеного на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" суб`єктом оціночної діяльності – Фізичною особою-підприємцем Кобилянським Сергієм Миколайовичем, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля MAN TGX 18.440 4X2 BLS (номер кузова: НОМЕР_1 , державний р/н НОМЕР_3 ) на дату оцінки (10.04.2023) складає 1724162,28 (з ПДВ). 
Водночас на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог, а також доводів про незаконне заволодіння об`єктом лізингу невстановленими особами на тимчасово окупованих територіях та наявність форс-мажорних обставин Товариство з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" подало до суду першої інстанції копії низки документів, а саме:
-акту б/н від 03.02.2023, складеного про те, що у відповідача були відібрані транспортні засоби, у тому числі автомобіль MAN д/н НОМЕР_3 , який знаходився на території бази відповідача за адресою: Херсонської обл., м Олешки, вул. Сікорського, 57.
-талону-повідомлення єдиного обліку №1372 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення щодо викрадення у Товариства з обмеженою відповідальністю "МИТРА-ЕКСПО" транспортних засобів;
-витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію кримінального провадження за фактом незаконного заволодіння транспортними засобами, у тому числі, автомобілем MAN TGX 18.440 4X2 BLS білого кольору з державним р/н НОМЕР_3 ;
-договорів №2/2020 від 01.01.2020 та №3/2020 від 01.01.2022, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Митра Профи", на підставі яких відповідачем було орендовано територію (земельну ділянку) разом зі складським приміщенням за адресою:        Херсонська обл., м. Олешки, вул. Сікорського, 57;
-довідки Товариства з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" б/н та б/д про те, що автомобіль MAN TGX 18.440 4X2 BLS, шасі № НОМЕР_1 , державний р/н НОМЕР_3 був запаркований та знаходився за адресою: Херсонська обл., м. Олешки,       вул. Сікорського, 57, на території відповідача;
-наказу Товариства з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" №2 від 29.03.2022 "Про призупинення діяльності у зв`язку з військовою агресією проти України"; 
-сертифікату Херсонської торгово-промислової палати №6500-23-1598 від 01.04.2023, яким на підставі статей 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 №44(5) (із змінами та доповненнями) засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): введення воєнного стану в Україні, військова агресія Російської федерації проти України, тимчасова окупація, оточення (блокування), ведення бойових дій на території Олешківської міської територіальної громади Херсонського району Херсонської області та протиправні дії третіх осіб, які унеможливили користування Товариством з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" на умовах фінансового лізингу об`єктом лізингу за укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" договором №00019786 від 09.12.2019, а саме: автомобілем MAN TGX 18.440 4X2 BLS, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 . Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання – 24.02.2022; дата закінчення – тривають на 01.04.2023.
Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу у загальній сумі 2010235,98 грн, з яких: 227588,64 грн заборгованості зі сплати лізингових платежів за договором №00019786 від 09.12.2019 за період з березня місяця 2022 року по листопад місяць 2022 року; 58485,06 грн неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування річчю за час прострочення та 1724162,28 грн вартості втраченого об`єкту лізингу.
Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором №00019786 від 09.12.2019 спричинене форс-мажорними обставинами, існування яких підтверджене належними доказами та зумовлює відсутність підстав для покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" відповідальності у вигляді заявлених до стягнення сум неустойки та збитків (вартості втраченого об`єкту лізингу). При цьому суд першої інстанції зауважив на тому, що сплата відповідачем лізингових платежів виступає основним зобов`язанням і не є відповідальністю, у зв`язку з чим заборгованість зі сплати вказаних платежів за договором №00019786 від 09.12.2019 за період з березня місяця 2022 року по листопад місяць         2022 року підлягає стягненню на користь позивача.
Враховуючи те, що апелянт оскаржує рішення місцевого господарського суду лише в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення 1724162,28 грн вартості втраченого об`єкту лізингу, апеляційний перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2023 у справі №916/530/23 в частині задоволення позовної вимоги про стягнення 227588,64 грн заборгованості зі сплати лізингових платежів та відмови у задоволенні позовної вимоги про 58485,06 грн неустойки Південно-західним апеляційним господарським судом не здійснюється, оскільки за умовами частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Одеської області щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення вартості втраченого об`єкту лізингу з огляду на наступне.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).
В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
Колегія суддів вбачає, що за своєю юридичною природою договір №00019786 від 09.12.2019 є договором фінансового лізингу.
Згідно з частинами першою, другою статті 292 Господарського кодексу України   лізинг – це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний. За формою здійснення лізинг може бути зворотним, пайовим, міжнародним тощо.
В силу частин третьої, п`ятої статті 292 Господарського кодексу України об`єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні фонди, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг. Не можуть бути об`єктами лізингу земельні ділянки, інші природні об`єкти, а також єдині майнові комплекси державних (комунальних) підприємств та їх структурних підрозділів.
Частиною сьомою статті 292 Господарського кодексу України передбачено, що правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.
Статтею 806 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.
Отже, договір №00019786 від 09.12.2019 став підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов`язання відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).
За умовами частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом частин першої, другої статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що зазначеною нормою встановлено правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону, при цьому припинення зобов`язання на вимогу однією зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.
Розірванням договору є припинення договірного зобов`язання, тобто зникнення правового зв`язку між сторонами договірного зобов`язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. 
Частинами першою, третьою статті 651 Цивільного кодексу України унормовано, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути передбачені законом або безпосередньо в договорі та можуть як ставитись в залежність від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).
Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання.
Загальні правові та організаційні засади фінансового лізингу в Україні регламентовані Законом України "Про фінансовий лізинг".
В силу частин четвертої-шостої статті 17 Закону України "Про фінансовий лізинг" після отримання лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу лізингодавець має право відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача, та/або вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу, у тому числі у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса: 1) у разі якщо лізингоодержувач не сплатив за договором фінансового лізингу лізинговий платіж частково або в повному обсязі та прострочення становить більше 60 календарних днів; 2) за наявності інших підстав, встановлених договором фінансового лізингу або законом. Повернення предмета договору фінансового лізингу за виконавчим написом нотаріуса здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Вчинення виконавчого напису про витребування предмета договору фінансового лізингу здійснюється нотаріусом відповідно до вимог та в порядку, встановлених главою 14 Закону України "Про нотаріат". Для цілей цієї статті сторона вважається повідомленою про відмову від договору та його розірвання, якщо минуло шість робочих днів (у разі якщо договором не передбачено більший строк) з дня, наступного за днем надсилання іншою стороною відповідного повідомлення на поштову адресу та/або адресу електронної пошти, зазначену в договорі, що розривається. Договір фінансового лізингу може бути достроково розірваний з інших підстав, встановлених законом або таким договором.
Колегія суддів також враховує, що право позивача відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку у випадку, якщо відповідач повністю або частково не здійснить оплати одного лізингового платежу, і таке прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, а також момент припинення правовідносин за даним договором у разі односторонньої відмови від нього передбачене підпунктом 8.3.2 пункту 8.3, підпунктом 12.6.1 пункту 12.6 та пунктом 12.7 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу. 
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" скористалось своїм правом на розірвання договору №00019786 від 09.12.2019 в односторонньому порядку, що підтверджується адресованим відповідачу листом №00019786 від 30.11.2022.
У разі дострокового розірвання договору фінансового лізингу та в інших випадках дострокового повернення об`єкта фінансового лізингу, Лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт фінансового лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння та користування, з урахуванням нормального зносу, або у стані, визначеному договором фінансового лізингу та супровідною документацією на об`єкт фінансового лізингу (пункт 7 частини другої статті 21 Закону України "Про фінансовий лізинг").
За умовами статті 22 Закону України "Про фінансовий лізинг" з моменту передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу ризик випадкового знищення, втрати або випадкового пошкодження об`єкта фінансового лізингу переходить до лізингоодержувача.
З огляду на те, що об`єкт лізингу за договором №00019786 від 09.12.2019 було викрадено невідомими озброєними особами, одягнутими у військову форму окупантів та незаконних бандитських формувань, і за цим фактом було зареєстровано кримінальне провадження, в якому триває досудове розслідування, Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", враховуючи неможливість повернення відповідачем автомобіля MAN TGX 18.440 4X2 BLS (шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 ), в межах цієї справи заявлено вимогу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" збитків (вартості втраченого об`єкту лізингу) у сумі 1724162,28 грн.
Згідно з частинами першою, третьою статті 147 Господарського кодексу України майнові права суб`єктів господарювання захищаються законом. Збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.
За приписами частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Частиною другою статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Відповідно до частини першої статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною (універсальною) саме в силу положень статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності.
Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправна поведінка, 2) збитки,     3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора,       4) вина боржника.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Відсутність хоча б одного із зазначених елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
Отже, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, факт протиправної поведінки відповідача, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та заподіяними збитками. Відповідачу, в свою чергу, потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.
Згідно зі статтею 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Відповідно до частини другої статті 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Отже, у будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань.
У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.
Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.
Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.
Сам по собі факт, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постановах від 22.06.2022 у справі №904/5328/21 та від 25.01.2022 у справі №904/3886/21.
Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами у відповідності до статей 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" шляхом видачі сертифіката.
У зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Вказаний указ затверджено Верховною Радою України шляхом прийняття Закону України №2102-IX від 24.02.2022. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, внаслідок чого останній триває до теперішнього часу.
Сертифікатом Херсонської торгово-промислової палати №6500-23-1598 від 01.04.2023 засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): введення воєнного стану в Україні, військова агресія Російської федерації проти України, тимчасова окупація, оточення (блокування), ведення бойових дій на території Олешківської міської територіальної громади Херсонського району Херсонської області та протиправні дії третіх осіб, які унеможливили для Товариства з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" виконання обов`язків за договором №00019786 від 09.12.2019, об`єктом лізингу відповідно до якого є автомобіль MAN TGX 18.440 4X2 BLS, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 ; дата настання форс-мажору – з 24.02.2022.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що вказаний сертифікат Херсонської торгово-промислової палати №6500-23-1598 від 01.04.2023 є належним у розумінні процесуального закону доказом на підтвердження існування форс-мажорних обставин у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, з довідками, актами та договорами оренди території (земельної ділянки) разом зі складським приміщенням, які підтверджують розміщення об`єкта лізингу у м. Олешки (Херсонська область), яке згідно з відомостями з Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, з 24.02.2022 та по теперішній час є тимчасово окупованою територією. При цьому достовірність вищенаведених документів позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не спростована.
Таким чином, окупація території, на якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" здійснювало свою господарську діяльність і зберігало майно, у тому числі і об`єкт лізингу, зумовила існування об`єктивної неможливості безпечно вивезти майно підприємства на підконтрольну Україні територію та, відповідно, повернути автомобіль MAN TGX 18.440 4X2 BLS (шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 ) після розірвання позивачем договору №00019786 від 09.12.2019 в односторонньому порядку, а в подальшому призвела також і до втрати відповідачем об`єкта лізингу в результаті його незаконного заволодіння третіми особами, одягнутими у військову форму окупантів та незаконних бандитських формувань.
Посилання апелянта на несвоєчасне повідомлення відповідачем про настання обставин непереборної сили колегією суддів до уваги не приймається, оскільки, по-перше, як вбачається з наявного у матеріалах справи листування сторін, Товариство з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" про існування форс-мажору (обставин, що унеможливлюють виконання договору) зазначило в адресованому Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" електронному листі від 05.04.2022, отримання якого не заперечується позивачем та який, з урахуванням загальновідомої обставини відсутності стабільного зв`язку з тимчасово окупованими територіями, свідчить про здійснення відповідачем такого повідомлення оперативно та з дотриманням розумного строку; по-друге, про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення має бути прямо зазначено в договорі (постанови Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №904/5328/21, від 07.11.2023 у справі №904/1719/22), між тим договір №00019786 від 09.12.2019 не містить відповідних застережень/умов.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги підтверджену належними та допустимими доказами об`єктивну неможливість виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Митра-Експо" своїх зобов`язань щодо повернення об`єкта лізингу за договором №00019786 від 09.12.2019 внаслідок існування обставин непереборної сили, а також відсутність вини останнього у втраті зазначеного об`єкта у зв`язку з протиправними діями третіх осіб, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення 1724162,28 грн вартості втраченого об`єкта лізингу.
Колегія суддів також враховує, що надана позивачем копія звіту про оцінку транспортного засобу №101 від 10.04.2023 жодним чином не підтверджує обґрунтованість розміру заявлених до стягнення у даній справі збитків, оскільки останній складений абстрактно, тобто без проведення огляду автомобіля, без встановлення його технічного стану та умов експлуатації, показань одометру (лічильника пробігу), наявності/відсутності аварійних чи інших пошкоджень тощо, хоча автомобіль MAN TGX 18.440 4X2 BLS (шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 ) перебував в експлуатації тривалий час, має певну амортизаційну зношеність і його вартість не може бути більшою, ніж на момент придбання. При цьому недоведеність розміру збитків, заявлених до стягнення, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні відповідної позовної вимоги безвідносно до решти встановлених судом обставин.
Твердження скаржника щодо позбавлення останнього права власності на об`єкт лізингу за відсутності будь-якої компенсації сплачених за це майно коштів є безпідставними, оскільки відповідач більше двох років своєчасно та у повному обсязі сплачував лізингові платежі, у зв`язку з чим на час виникнення першого випадку прострочення внаслідок форс-мажорних обставин ним вже була виплачена більша частина вартості об`єкта лізингу, при цьому позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення не залишкової, а повної ринкової вартості втраченого об`єкту лізингу.
Крім того, за відсутності доказів знищення об`єкта лізингу, беручи до уваги наявність відкритого кримінального провадження за фактом незаконного заволодіння ним третіми особами, на теперішній час залишається імовірність встановлення місцезнаходження автомобіля та його повернення власнику – Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", яке також може скористатися правом на подання цивільного позову у кримінальному провадження щодо отримання компенсації з винної особи (осіб). 
Враховується апеляційним господарським судом і те, що в силу приписів пункту 8 частини першої статті 20 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право у разі відмови лізингодавця від договору фінансового лізингу та неповернення лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу на вимогу лізингодавця у строки, передбачені договором фінансового лізингу, вимагати дострокову сплату розміру всіх майбутніх лізингових платежів у частині оплати вартості об`єкта фінансового лізингу, якщо інше не передбачено договором фінансового лізингу та/або законодавством.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення 1724162,28 грн вартості втраченого об`єкта лізингу.
Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 06.07.2023 у справі №916/530/23 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.
Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2023 у справі №916/530/23 – без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 04.12.2023.

Головуючий суддя                                                                      С.В. Таран

Суддя                                                                                          К.В. Богатир

Суддя                                                                                          Л.В. Поліщук