ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2023 р. 	Справа № 440/3228/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 року, головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, м. Полтава, повний текст складено 04.07.23 року у справі № 440/3228/23
за позовом              ОСОБА_1  
до             Військової частини НОМЕР_1 ,             Полтавського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки                     
про  визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Полтавського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Полтавського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України № 49 від 12.03.2022 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації та направлення для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 з 12.03.2022;
- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , звільнивши його від проходження військової служби.              
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що наказ начальника Полтавського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України № 49 від 12.03.2022 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації та направлення для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 з 12.03.2022 є протиправним, оскільки згідно зі ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (чинними на момент прийняття вказаного наказу) призову на військову службу під час мобілізації на особливий період не підлягають також здобувачі фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти. Дана норма є імперативною, вичерпною та не передбачає додаткових умов чи альтернатив, окрім вказаних у цій нормі закону. Посилання Полтавського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на надання позивачем згоди на мобілізацію позивач вважає такими, що не відповідають дійсності, так як йому фактично навіть не надавалася можливість реалізувати своє право на відстрочку, а інформація про його навчання в той час ніким не була прийнята всерйоз. Натомість, військове командування мало на меті якомога швидше оформити усі необхідні документи для відправки позивача у військову частину.  
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 у справі № 440/3228/23 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Полтавського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України № 49 від 12.03.2022 в частині призову ОСОБА_1 (рнокпп - НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на військову службу по мобілізації та направлення для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 із 12.03.2022.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідач, Полтавський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 у справі № 440/3228/23, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, оскільки скасування наказу начальника Полтавського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 49 від 12 березня 2022 року «Про призов військовозобов`язаних в Збройні Сили України під час мобілізації» в частині призову ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації та направлення для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 із 12.03.2022 не можливо тому, що наказ «Про призов військовозобов`язаних на військову службу до Збройних Сил України під час мобілізації» був виданий Міністерством оборони України на підставі Указу Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію». Вважає, що скасування наказу від 12 березня 2022 року №49 в частині призову по мобілізації до військової частини НОМЕР_1 є скасуванням індивідуального акту. Відтак, після видання спірного наказу виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом №2232-Х1І та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008. Цим актом законодавства не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказу про призов до військової частини. Наказ про призов вже реалізований, а тому його скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові. Крім того зазначає, що скасування наказу щодо призову позивача одночасно не кореспондує обов`язок командира військової частини звільнити його з військової служби, оскільки прийняття рішення про звільнення з військової служби відноситься до повноважень командира військової частини і виключний перелік підстав для звільнення з військової служби передбачений статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Також вказує, що на момент призову ОСОБА_1 та у зв`язку з введенням воєнного стану на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 вся картотека облікових карток військовозобов`язаних четвертого відділу Полтавського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки була евакуйована у зв`язку з можливим витоком службової інформації, і як наслідок можливості та часу на перевірку щодо навчання позивача не було. Отже при усній бесіді, проведеній на збірному пункті, ОСОБА_1 не повідомив, де він навчається, на якій формі навчання та що є таким, який відповідно до абзацу 3 частини 3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, відповідні документи про те, що він є студентом вищого навчального закладу, за яким надається відстрочка від призову на військову службу на період мобілізації, не надавав. Та і як виявилось в подальшому, що навіть після вступу на навчання з 2021 року, інформація про те, що ОСОБА_1 навчається на денній формі в вищому навчальному закладі, не надходила. 
Вказує, що в разі визнання дій стосовно призову позивача на військову службу незаконними виникає невирішене питання стосовно законності отриманого забезпечення, яке держава витратила на позивача (грошове, речове, котлове), отриманих статусів та пільг. За час проходження служби позивачем, внаслідок його добровільного призову на військову службу під час мобілізації та не повідомлення четвертого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 про наявну відстрочку, держава могла забезпечити та навчити іншого більш вмотивованого та патріотично налаштованого громадянина. Тобто позивач, починаючи з 12.03.2022 року, замовчував про, на його думку, незаконний призов, його все влаштовувало, жодних дій не вживав.
Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги.
Відповідачем, Військовою частиною НОМЕР_1 , надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції скасувати, та відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг у відповідності до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 , виданого Кременчуцьким військовим комісаріатом Полтавської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахований призовною комісією Полтавського району Полтавської області як військовозобов`язаний в запас за статтею 18 п.1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (а.с. 13-14).
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
У зв`язку з цим, наказом начальника Полтавського ОТЦК та СП від 12.03.2022 №49 солдата ОСОБА_1 , 1999 року народження, як військовозобов`язаного запасу, відповідно до мобілізаційного плану призвано по мобілізації до військової частини НОМЕР_1 з 12.03.2022 (а.с. 54). Як наслідок, на ім`я ОСОБА_1 була оформлена відповідна повістка на відправку (а.с. 10).
Згідно з військовим квитком серії НОМЕР_3 , виданим Кременчуцьким військовим комісаріатом Полтавської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військову присягу прийняв 13.03.2022 (а.с. 14).
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 23.09.2022 №1398 солдат ОСОБА_1 дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 12.03.2022 по теперішній час (а.с. 20).
Водночас, відповідно до довідки Одеського національного університету імені І.І. Мечникова від 01.04.2022 №01-01-061 (ф) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студентом першого курсу Одеського національного університету імені І.І. Мечникова спеціальності "Фінанси, банківська справа та страхування", освітній ступінь магістра, денна бюджетна форма навчання (а.с. 21).
Довідкою Одеського національного університету імені І.І. Мечникова від 04.07.2022 №18-01-653 підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно навчається в Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова за денною формою навчання на 1 курсі магістратури економіко-правового факультету за спеціальністю "фінанси, банківська справа та страхування" за державним замовленням з 01.09.2021 по теперішній час, орієнтовний строк закінчення навчання 31.12.2022 (а.с. 22).
Аналогічні відомості відносно позивача містяться також в довідці Одеського національного університету імені І.І. Мечникова від 04.07.2022 №70 за формою Додатку №20 до Положення, що видавалася для подання у четвертий відділ ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 23).
У зв`язку з цим, 26.07.2022 позивачем до ІНФОРМАЦІЯ_2 було подано рапорт з проханням провести службове розслідування стосовно безпідставності його призову, як студента денної форми навчання, до військової служби та, як наслідок, звільнити останнього з військової служби у Збройних Силах України (а.с. 55).
У зв`язку з надходженням вказаного рапорту, листом ТВО начальника Полтавського РТЦК та СП підполковника ОСОБА_2 від 26.07.2022 №5/690 зобов`язано начальника четвертого відділу Полтавського РТЦК та СП надати роз`яснення щодо підстав призову ОСОБА_1 (а.с. 56).
Листом від 27.07.2022 №4в/887 начальник четвертого відділу Полтавського РТЦК та СП проінформував про те, що ОСОБА_1 було призвано 12.03.2022 по мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 та в подальшому направлено до навчального центру, де і отримано військово-облікові документи. Під час проведення особистої бесіди на предмет бажання щодо направлення до навчального центру жодного заперечення чи доведення до військовослужбовців 4 відділу інформації про те, що ОСОБА_1 є студентом денної форми навчання, від останнього не було. Вказаний громадянин з числа патріотично налаштованих молодих людей, які добровільно з`явилися до 4 відділу після оголошення в Україні мобілізації (а.с. 57).
У відповідь на адвокатський запит представника позивача від 25.07.2022 (зареєстрований 02.08.2022 під вх.№1499/5) (а.с. 58-59) щодо підстав мобілізації студента денної форми навчання ОСОБА_1 . Військова частина НОМЕР_1 повідомила про те, що громадянин ОСОБА_1 був призваний 12.03.2022 по мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022. Відповідно до наказу начальника Полтавського РТЦК та СП від 12.03.2022 №49 ОСОБА_1 був направлений до військової частини, з подальшим направленням до навчального центру, адже досвіду служби у військах чи інших формуваннях на момент призову по мобілізації у нього не було. ОСОБА_1 добровільно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 та виявив бажання бути призваним на військову службу під час мобілізації. Інформація про те, що він проходить навчання у вищому навчальному закладі не надавалася. Станом на 12.03.2022 електронна база, картотека особових справ була евакуйована, тому перевірити інформацію щодо кожного добровольця, який з`являвся до 4 відділу було неможливо (а.с. 62).
Позивач, вважаючи, що його мобілізація відбулася з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає звільненню з військової служби, звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як військовозобов`язаний запасу та здобувач вищої освіти за денною формою навчання відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, а тому наказ начальника Полтавського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України № 49 від 12.03.2022 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації та направлення для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 із 12.03.2022 прийнято з порушенням вимог чинного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.
У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (надалі, також - Закон №2232-XII).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частинами 2, 3 статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку
Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Згідно з ч.  7 ст. 1 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023 та триває по теперішній час.
Також, Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
У відповідності до абзац 1 частини 1 статті 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII).
Відповідно до абзацу 4 статті 1 Закону №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Також абзацом 5 статті 1 Закону №3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 призваний Полтавським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на військову службу по мобілізації з 12.03.2022 та проходить військову службу у В/Ч НОМЕР_1 , де зарахований до списків особового складу.
Водночас, позивач вважає протиправними дії щодо його мобілізації, переміщення до військової частини та проходження військової служби, оскільки він є студентом денної форми навчання, а тому, відповідно до приписів статті 23 Закону №3543-XII не підлягав призову на військову службу.
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 23 Закону №3543-XII (у редакції, чинній на момент мобілізації позивача) призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.
Вказана норма є імперативною, вичерпною та не передбачає додаткових умов чи альтернатив, окрім вказаних у ній.
З матеріалів справи встановлено, що відповідно до довідки Одеського національного університету імені І.І. Мечникова від 01.04.2022 №01-01-061 (ф) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студентом першого курсу Одеського національного університету імені І.І. Мечникова спеціальності "Фінанси, банківська справ та страхування", освітній ступінь магістра, денна бюджетна форма навчання (а.с. 21).
Довідкою Одеського національного університету імені І.І. Мечникова від 04.07.2022 №18-01-653 підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно навчається в Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова за денною формою навчання на 1 курсі магістратури економіко-правового факультету за спеціальністю "фінанси, банківська справ та страхування" за державним замовленням з 01.09.2021 по теперішній час, орієнтовний строк закінчення навчання 31.12.2022 (а.с. 22).
Аналогічні відомості відносно позивача містяться також в довідці Одеського національного університету імені І.І. Мечникова від 04.07.2022 №70 за формою Додатку №20 до Положення, що видавалася для подання у четвертий відділ Полтавського РТЦК та СП (а.с. 23).
Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 , виданого Кременчуцьким військовим комісаріатом Полтавської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зарахований призовною комісією Полтавського району Полтавської області як військовозобов`язаний запасу за статтею 18 п.1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (а.с. 13-14).
Таким чином, колегія суддів встановила, що позивач, як військовозобов`язаний запасу та здобувач вищої освіти за денною формою навчання відповідно до статті 23 Закону №3543-XII не підлягав призову на військову службу під час мобілізації.
Довід апеляційної скарги стосовно того, що позивач самостійно та добровільно прибув до органу ТЦК для подальшої його мобілізації, колегія суддів не приймає, оскільки положення абзацу 2 частини 2 статті 23 Закону №3543-XII не передбачають правової можливості призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаного, який є студентом вищого навчального закладу за денною формою навчання, за його згодою. Крім того, позивачем добровільне прибуття ним до органу ТЦК для мобілізації заперечується.
Водночас, наявні у матеріалах справи документи не можуть ані спростувати, ані підтвердити фактичне добровільне прибуття позивача до органу ТЦК для подальшої його мобілізації.
Стосовно доводу апеляційної скарги про несвоєчасне повідомлення їх зі сторони позивача про його перебування на навчанні, колегія суддів вважає, що вказана обставина жодним чином не змінює того факту, що на момент призову останній був здобувачем вищої освіти за денною формою навчання, а відтак призову не підлягав.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що для звільнення з військової служби позивачу потрібно подати рапорт на ім`я свого безпосереднього командира військової частини, вказати правильні підстави згідно чинного законодавства України, та надати завірені копії документів підтверджуючих наявність вказаних у рапорті підстав для звільнення, колегія суддів не приймає оскільки на позивача, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації та набув статусу військовослужбовця, розповсюджується Закон України "Про військовий обов`язок та військову службу", яким не передбачено звільнення з військової служби на підставі навчання у вищому навчальному закладі.
Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що спірний наказ від 12.03.2022 №49 є реалізованим, вичерпав свою дію, а тому не може бути оскаржений до суду та його визнання протиправним і скасування жодним чином не відновить порушених прав позивача, колегія суддів зазначає, що приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Крім того, колегія суддів зазначає, що неправомірні дії суб`єкта владних повноважень щодо незаконної мобілізації позивача тривають по цей час та позивач постійно перебуває в стані порушення своїх прав, які можна поновити виключно у спосіб скасування оскаржуваного наказу. Іншого способу захисту порушених прав позивача не існує та заперечення цього призводить до ситуації, за якої позивач взагалі буде позбавлений судового захисту.
Під час оцінки обраного способу захисту суд в першу чергу враховує його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
Пунктом 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18 констатується, що "право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними".
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.
Також за приписами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) у справі "Чуйкіна проти України" констатував:" 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства". Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що жодна норма національного законодавства не містить обмеження права особи на звернення до суду з вимогою про визнання протиправним і скасування такого, що вже реалізований, індивідуального акта, та не обмежує (не звужує) повноважень суду щодо розгляду і вирішення адміністративної справи з огляду на таку ознаку. Таким чином, предметом судового оскарження може бути будь-який індивідуальний адміністративний акт, що порушує права особи, яка звернулася до суду за захистом, безвідносно до факту його виконання (реалізації).
Колегія суддів зазначає, що в даному випадку не тільки ефективним, але єдино можливим способом захисту порушених прав позивача є скасування  наказу в частині призову позивача на військову службу по мобілізації та направлення для проходження військової служби до військової частини.
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції та правильності судового рішення не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки прийняття наказу начальника Полтавського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України № 49 від 12.03.2022 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації та направлення для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 із 12.03.2022 відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, тому спірний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 у справі № 440/3228/23 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.  
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Полтавського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 по справі № 440/3228/23 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	О.М. Мінаєва 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський