ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1658/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №2322/395/11 Категорія: на ухвалу 	Кваша І.М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       12 грудня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.,
за участю секретаря Новицької Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стягувач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк", заінтересована особа: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Недоступ Д. М., -

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою. 
В обґрунтування поданої заяви зазначено, що на виконанні у приватного виконавця Недоступа Д.М. перебуває виконавче провадження № 69665291 з виконання виконавчого листа Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06 листопада 2014 року у справі № 2322/395/11, де скаржник є боржником, а стягувачем – АТ «Укргазбанк». 
Посилаючись на матеріали АСВП (зареєстровані й відскановані приватним виконавцем документи виконавчого провадження №69665291), ОСОБА_1 зазначив, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання установлено до 11 вересня 2015 року. 
При цьому Законом України "Про виконавче провадження" (у редакції станом на вересень 2014 року) було передбачено строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання в один календарний рік. 
16 жовтня 2015 року Чорнобаївським відділом ДВС було повернуто вказаний виконавчий лист стягувачу без виконання. Тому річний строк пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання станом на 17 серпня 2022 року сплинув. 
На виконавчому листі відсутні будь-які відомості про дати повернень. Отже, у приватного виконавця не було підстав для відкриття виконавчого провадження.
Стягувачем пропущено строк для звернення рішення суду до виконання, проте виконавець не повернув виконавчий документ, а відкрив провадження. Додав, що не здійснював оплату за кредитом. СТОВ "Агроко" також цього не робило.
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_1 , зазначаючи про пропущений строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання, буд-яких доказів, які б це підтверджували, не надав. Обставини, на які він посилається, не доведено.
Крім цього, ст. 432 ЦПК України чітко передбачає підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню: якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
В даному випадку таких підстав не встановлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною, прийнятою з порушенням норм процесуального права, просив суд її скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити його заяву.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Законом України «Про виконавче провадження (у редакції станом на вересень 2014 року) було передбачено процесуальний строк пред`явлення виконавчих документів судів до примусового виконання лише в один календарний рік.
З матеріалів даної справи видно, що 16.10.2015 року Чорнобаївським відділом ДВС ГТУЮ в Черкаській області було повернуто виконавчий лист без виконання, про що міститься відмітка у виконавчому документі. При цьому в проміжок часу 2016-2017 роки виконавчий лист №2322/395/11 пред`являвся з пропущенням річного терміну, без відповідної ухвали суду про поновлення строку на примусове виконання виконавчого документу.
Відтак, річний строк пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання станом на 17.08.2022 року сплинув, тому у приватного виконавця не було підстав для відкриття виконавчого провадження.
Вказує, що за змістом ч. 2 статті 432 ЦПК України до процесуально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання. Вказане узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду викладеними у постановах від 16 січня 2018 року у справі №755/15479/14-ц та від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11).
Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином викликано представника заявника ОСОБА_1 – адвоката Пилипенка Р.Б. в судове засідання, яке відбувалось 22.08.2023 року.
Вказує, що справу розглянуто неповноважним складом суду, оскільки йому тричі було відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Укргазбанк» - Стадник П.В. вказав, що приватний виконавець Недоступ Д.М. 17.08.2022 року прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження №69665291, по стягненню з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором. При цьому, при вирішенні питання про дотримання строків пред`явлення виконавчого документу, приватний виконавець виходив з того, що на виконавчому документі остання відмітка про повернення виконавчого документу була зазначена дата повернення 02.02.2022 року та підписана і завірена відтиском печаті начальником Чорнобаївського відділу ДВС.
АБ «Укргазбанк» вважає, що намагання ОСОБА_1 досліджувати весь рух виконавчого документу за минулі періоди виходить за межі строків оскарження дій державного/приватного виконавця, про зловживання ним своїми правами з метою ухилення від виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості на користь АБ «Укргазбанк». 
При таких обставинах, АБ «Укргазбанк» не порушив строків пред`явлення виконавчого листа як в межах одного року, так і в межах трьох років, а тому приватний виконавець Недоступ Д.М. прийняв до провадження виконавчий лист, виданий Чорнобаївським районним судом Черкаської області 06.11.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» 15009,77 Євро та відкрив виконавче провадження 17.08.2022 року №69665291 у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», так як останній раз виконавчий документ повертався стягувачу 02.02.2022 року, про що мається відмітка на виконавчому документі.
Заслухавши заявника ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції на час звернення ОСОБА_1 до суду з заявою, в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Д.М. перебувало виконавче провадження № 69665291 щодо виконання рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30.04.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитом в сумі 15009,77 Євро (копія виконавчого листа, постанови про відкриття виконавчого провадження, т. 1 а.с. 10, 11).
З відповіді Чорнобаївського ВДВС (т. 1 а.с. 67-101) та доданих до нього постанов про відкриття виконавчих проваджень та постанов про повернення виконавчого документу вбачається, що виконавчий лист № 2322/395/11 неодноразово пред`являвся стягувачем ПАТ АБ «Укргазбанк» до виконання. Востаннє державним виконавцем Чорнобаївського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) постанова про повернення виконавчого листа № 2322/395/11 стягувачу винесена 02.02.2022 (виконавче провадження № 66145512).
24 квітня 2023 року приватним виконавцем Недоступом Д.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (т. 2 а.с. 71-72).
Відповідно до довідок № 391 та 392 від 27 квітня 2023 року ОСОБА_1 у 2021 році нараховано орендну плату за оренду земельного паю в сумі 13046,42 грн., з якої утримано ПДФО - 2348,36 грн., ВЗ - 195,70 грн. У 2022 році ОСОБА_1 нараховано орендну плату за оренду земельного паю в сумі 13063,77 грн., з якої утримано ПДФО - 2351,48 грн., ВЗ - 195,96 грн. (т. 2 а.с. 93, 94).
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, від 04 травня 2023 року №331203039 вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності володіє земельною ділянкою площею 3,0319 га для ведення сільськогосподарського виробництва. Щодо вказаної земельної ділянки зі СТОВ "Агроко" укладено договір оренди. На все нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт. (т. 2 а.с. 96-98).
Представник стягувача до пояснень додав виписку по рахунку ОСОБА_1 , з якої вбачається, що з 16 грудня 2021 року відбулось часткове погашення заборгованості ОСОБА_2 у розмірі 55,52 Євро (т. 1 а.с. 41-45).
Згідно з частинами першою, другою статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).
Згідно зі статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на дату видачі виконавчого листа) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент набрання законної сили судовим рішення у справі № 2322/395/11 (10 вересня 2014 року) та видачі відповідного виконавчого листа (06 листопада 2014 року), були врегульовані Законом України від 21.04.1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), який втратив чинність 05.10. 2016 року, а на час пред`явлення його до виконання (17.08.2022 року) - Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).
Згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Колегією суддів установлено, що виконавчий лист № 2322/395/11 неодноразово пред`являвся до виконання та виконувався на підставі положень Закону № 606-XIV. Постановою начальника відділу Чорнобаївського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Волошином Б.Д. від 02 лютого 2022 року (ВП № 66145512) виконавчий лист повернуто стягувачу відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Пунктом 1 частини перша статті 37 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувану у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини четверта та п`ята статті 12 Закону 1404-VIII).
Аналогічні положення були передбачені у частині третій статті 23 Закону № 606-XIV.
Із системного аналізу указаних норм чинного Закону України «Про виконавче провадження» можна зробити висновок, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.
Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року в справі № 910/18165/13, постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року в справі № 804/2721/15, у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2020 року в справі № 2018/6-343/11, в ухвалі Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року в справі № 336/1023/20.
Ураховуючи, що виконавчий лист № 2322/395/11 було повернуто стягувачеві 02 лютого 2022 року, правильним є висновок суду першої інстанції, що повторно пред`явивши виконавчий лист у серпні 2022 року стягувач не пропустив строк пред`явлення його до виконання.
Встановивши, що виконавчий лист було повторно пред`явлено до виконання протягом трьох років після його повернення стягувачу, що відповідає вимогам Закону № 1404-VIII, та що приватний виконавець при прийнятті його до виконання діяв у межах повноважень і у спосіб, що передбачений законом, законним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги, що в період часу з 2016 по 2017 роки виконавчий лист пред`являвся з пропущенням річного терміну колегія суддів відхиляє з огляду на те, що в разі незгоди з відкриттям виконавчого провадження у зазначений період ОСОБА_1 не був позбавлений права на оскарження вказаних постанов державних виконавців, однак таких дій не вчинив. 
Доводи ОСОБА_1 в тій частині, що обрахунок строку пред`явлення виконавчого листа починається з дати видачі виконавчого документу, а не з дати повернення його стягувачеві є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
У частині п`ятій статті 12 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Наведені положення закону визначають момент, з якого встановлюється строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, у двох визначених законом випадках.
Разом з тим зазначеною нормою не виключається та не обмежується переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у разі повернення його стягувачу з інших підстав.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 727/1256/16-ц, ухвалах Верховного Суду від 19 листопада 2020 року у справі № 913/518/13-г та від 02 грудня 2020 року у справі № 913/869/14, а також постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 541/1213/14-ц.
Зазначене свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме визначення дати з якої поновлюється строк пред`явлення виконавчого листа до виконання у зв`язку з поверненням його стягувачеві на підставі його заяви.
Пунктом 22 Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 № 2832/5), встановлено, що при закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Таким чином, керуючись наявними відмітками на виконавчому листі, приватний виконавець, відкриваючи виконавче провадження у справі, діяв у межах закону. 
Отже, підстав передбачених статтею 432 ЦПК України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не встановлено. 
Колегія суддів, врахувавши повноту встановлених обставин у справі, не знаходить підстав для задоволення клопотання  ОСОБА_1 про витребування у Чорнобаївському відділі ДВС у Золотоніському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в якості письмових доказів відомості з автоматизованої системи виконавчих проваджень та копії архівних документів (постанов державного виконавця) з примусового виконання та повернення виконавчого листа від 06.11.2014 року №2322/395/11 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованості за кредитом у сумі 15009,77 євро за період 2014-2022 роки.
Щодо тверджень про неповідомлення представника ОСОБА_1 про судове засідання, яке відбулося повинно було відбутися 21 серпня 2023 року, то колегія суддів враховує наступне.
Як видно із матеріалів справи при розгляді справи 21 серпня 2023 року у судовому засіданні був присутнім заявник ОСОБА_1 , який заперечував проведення судового засідання без участі його адвоката.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що його адвокат з 17.08.2023 року по 29.08.2023 року перебував у щорічній відпустці.
Доказів вказаного до матеріалів справи ним не долучено. 
Колегія суддів доходить висновку, що перебуваючи у судовому засіданні ОСОБА_1 мав можливість реалізувати всі свої процесуальні права, з огляду на те, що доказів поважності відсутності його адвоката у суді першої інстанції ним не надано.
При цьому, ОСОБА_1 був присутнім у судовому засіданні, а тому достеменно знав про дату, час та місце судового розгляду.
Щодо доводів ОСОБА_1 про розгляд справи неповноважним складом суду
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У справі «Бускаріні проти Сан-Марино» (Buscarini v. San Marino) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що словосполучення «встановлений законом» відноситься не тільки до правової основи самого існування суду, але і до складу суду у кожній справі.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд (його склад) достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland)).
Присутність у складі суду хоча б одного упередженого судді може призвести до порушення вимоги щодо неупередженості всього складу суду, навіть у разі безсторонності інших суддів чи їх більшості.
З метою дотримання принципу неупередженості суду існує інститут відводу, самовідводу, а також недопустимості повторної участі судді в розгляді справи. Зазначений інститут має важливе значення для реалізації основних засад (принципів) цивільного судочинства, сприяє ефективному розгляду справи. Гарантування та забезпечення в національному законодавстві принципу неупередженості суду є важливою умовою дотримання права на справедливий суд, закріпленого в статті 6 Конвенції.
За правилом пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими такою підставою.
Неповажним потрібно вважати склад суду у таких випадках: справу розглянуто і вирішено суддею або за участі судді, строк повноважень якого закінчився; справу розглянуто і вирішено особою, яка не є суддею цього суду; справу передано на розгляд судді з порушенням встановленого порядку розподілу судових справ або з порушенням принципу незмінності складу суду; справу розглянуто і вирішено суддею або за участі судді, який брав участь у її вирішенні; справу, яку належить розглядати колегіально, розглянуто і вирішено суддею одноособово.
Склад суду, який розглядає справу, є повноважним лише в тому випадку, коли його створення відповідає вимогам закону, а також коли відсутні обставини, що унеможливлюють участь судді у справі.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 подано заперечення на ухвали суду першої інстанції від 21 серпня 2023 року, якими було відмовлено у задоволенні заяв про відвід судді Кваші І.М. у цивільній справі № 2322/395/11.
Перша заява від 21.08.2023 року ОСОБА_1 про відвід судді мотивована тим, що 07.08.2023 по даній справі ним було подано заяву про відвід головуючого Кваші І.М. Заява для розгляду була передана судді Чорнобаївського районного суду Романовій О.Г. Про результат розгляду заяви про відвід він дізнався лише 17.08.2023 і в цей же день ним повторно подано заяву про відвід судді Кваші І.М. Заяву від 17.08.2023 розглянуто суддею Кваша І.М., що заявник вважає порушенням вимог ст. 40 ЦПК України. Оскільки засідання по даній справі призначено на 21.08.2023, заяву про відвід мав розглядати інший суддя. При цьому скаржник зазначив, що на даний час в країні введено воєнний стан і скасовано всі вихідні та святкові дні.
Суд, залишаючи без задоволення дану заяву виходив з того, що 17.08.2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід і була передана головуючому у справі за його заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Оскільки заява надійшла менше, ніж за три робочі дні до наступного засідання (надійшла 17.08.2023 – четвер, засідання призначено на 21.08.2023 – понеділок), на підставі абз. 2 ч. 3 ст. 40 ЦПК України, заяву було розглянуто головуючим у справі та відмовлено в її задоволенні.
Посилання ОСОБА_1 на те, що в період воєнного стану скасовано вихідні дні є безпідставними, оскільки згідно ч. 6 ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в період дії воєнного стану» не застосовуються норми ст. 73 Кодексу законів про працю України, тобто скасовано святкові дні. Щодо статті 67 Кодексу законів про працю України, якою врегульовано надання вихідних днів, то в період воєнного стану згідно вказаного закону, не застосовуються лише частини третя - п`ята статті 67.
Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції при вирішенні питання відводу.
Друга заява ОСОБА_1 від 21 серпня 2023 року про відвід судді мотивована тим, що повідомлення суду, які надіслані у формі смс не є належним повідомленням учасників справи, при цьому вказував, що його адвокат знаходиться в іншій області на лікуванні та не був повідомлений судом про призначене судове засідання. Усі вказані факти, на думку заявника, свідчать про зловживання суддею службовим становищем.
Ухвала суду від 21 серпня 2023 року, якою було відмовлено у задоволенні заяви про відвід, мотивована тим, що розгляд заяви  ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, судом були повідомлені заявник, його представник адвокат Пилипенко Р.Б., представник стягувача Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк", приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Недоступ Д.М. Повідомлення про судове засідання учасникам було направлено шляхом направлення смс-повідомлень на номери мобільних телефонів, які учасники процесу зазначали в своїх процесуальних заявах по даній справі. Всі учасники повідомлення отримали, що підтверджується відповідними довідками.
Враховуючи, що по даній категорії заяв явка учасників не є обов`язковою, суд не вбачав порушень в процедурі направлення учасникам справи судових повісток.
А відтак, суд дійшов висновку, що упередженості судді у розгляді даної заяви немає, а доводи, на які посилається представник є його суб`єктивною думкою та не можуть бути підставами для відводу судді, передбаченими ст. 36 ЦПК України.
Дані мотиви відмови у задоволенні заяви про відвід судді, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що не свідчать про упередженість суду або його необ`єктивність.
Третя заява ОСОБА_1 від 21 серпня 2023 року про відвід судді у справі мотивована тим, що суддя Кваша І.М. не задовольнила попередні відводи, не заявила самовідвід, отже порушила його конституційні права на чесний, справедливий та законний розгляд справи, а тому підлягає відводу. 
Суд першої інстанції в своїй ухвалі при вирішенні даної заяви ОСОБА_1 вказав, що п`ята заява про відвід є необґрунтованою, оскільки не містить посилання на дії вчинені суддею, що можуть свідчити про її необ`єктивність чи упередженість при розгляді заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Судом звернуто увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Тобто процесуальні дії суду (судді) та судові рішення підлягають оскарженню в передбаченому процесуальним законодавством порядку. Наявність у осіб, які приймають участь у справі, заперечень, сумнівів щодо правильності та відповідності процесуальних дій судді протягом розгляду справи чинному законодавству України не можуть бути підставою для відводу судді, і всі ці заперечення можуть бути викладені цими особами в апеляційній скарзі у разі незгоди з прийнятим судовим рішенням у справі.
Оскільки у заяві ОСОБА_1 не конкретизовано підстави для самовідводу судді, а головуючий їх не вбачає, тому заява задоволенню не підлягає.
Колегія суддів, проаналізувавши заявлені відводи від 21 серпня 2023 року та дослідивши матеріали справи доходить висновку про їх необ`єктивність та необґрунтованість, заявлені відводи ґрунтуються на суб`єктивному ставленні ОСОБА_1 до головуючого судді у справі та не підтверджується дійсними обставинами справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 35, 258. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2023 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. 
Повний текст постанови складено 14 грудня 2023 року.

Судді: